Říká se,
že Japonci považují kočky za výjimečná stvoření.
Například „maneki neko“, vítající kočka,
je vnímána jako symbol štěstí.
Nevím, jestli můžete kočky označovat jako posly duchů…
ale rozhodně se Japoncům strefují do vkusu.
Já osobně si myslím,
že jsou to poslové tajemných zpráv.
Když jsem prožívala těžké období
a nevěděla jsem si rady,
tak rozhodnutí začít se věnovat kočičímu umění mi umožnilo dělat věci…
které jsem si ani nedokázala představit, a otevřelo dveře novým příležitostem.
Výsledek toho všeho mě ohromil.
Ani ve snu by mě nenapadlo, že bych mohla být takhle šťastná.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Když jsem byla malá, stávalo se, že mě některé věci naprosto pohltily.
Nebyla se mnou úplně lehká spolupráce.
Když jsem měla něco rozdělaného, nebylo snadné mě zastavit.
Když jsem byla na základní škole,
kreslila jsem jednou kulisy pro školní divadlo.
Tak jsem se do toho zabrala, že jsem zůstala po škole.
Zůstala jsem po škole, jen abych mohla pokračovat v kreslení.
Tak moc mě kreslení bavilo.
Mým nejoblíbenějším umělcem je určitě Picasso.
Rozhodně se dá říct, že z technického hlediska byl talentovaný.
A i když to možná bude znít trochu jako klišé,
tak na otázku, co se mi na Picassovi líbí nejvíc,
vždy odpovídám, že jeho vášeň.
WAKUNEKO.
„Wakuneko“ je složeninou dvou slov. „Waku“, rámeček, a „neko“, kočka.
Takže to znamená „kočka v rámečku“.
Napadla mě spousta různých názvů,
ale přišlo mi, že „Wakuneko“ je chytlavé a snadno se to pamatuje.
Na vpichovanou plst jsem narazila, když jsem zkoušela lemovat sukni.
Šla jsem si do galanterie koupit materiál
a tam jsem na ni narazila.
Netušila jsem, jak poddajný je to materiál a že se z něj dá udělat umělecké dílo.
Chytilo mě to hned ze startu.
Žiju se třemi kočkami. Jmenují se Šima, Fuku-čan a Guri.
Všechno to jsou kočky z útulku.
Když jsem vyčerpaná…
ŠIMA
…tak jejich přítomnost mě nabíjí energií.
Už když jsem začínala s vpichovanou plstí, tak jsem je milovala.
FUKU-ČAN
Dlouhou dobu jsem je kreslila,
nakreslila jsem i mnoho portrétů.
A pak mě napadlo: „Co takhle zkusit je udělat z plsti?“
A tak vznikly tyhle 3D kočičí portréty.
Tohle je fotografie Miju, ruské modré kočky.
To je stále ještě živá kočka, že?
Takže tvůj tvůrčí proces bude asi trošku jiný než obvykle.
Jak to budeš dělat?
Sači z Wakuneka jsem poprvé potkal díky svému youtubovému kanálu.
Ukazoval jsem lidem, jak vytvářet vlastní videa.
A tehdy mi Sači napsala,
jestli bych neměl zájem s ní něco natočit.
Když jsem viděl, co dělá, napadlo mě:
„To je paráda. Tohle svět musí vidět.“
Takhle?
- Přesně. - Tak jo.
První naše společné video mělo na YouTube přes milion zhlédnutí.
Tehdy jsme si uvědomili, že to je ono, že jsme na to kápli.
Od té doby počet diváků pozvolna narůstal
a mně chodilo stále více žádostí o to, abych lidem zarámovala jejich kočky,
až jsme se dopracovali sem.
Až donedávna jsem dělala hlavně kočky, které už zemřely a odešly do nebe.
Ale dnes se s kočkou,
kterou budu modelovat, budu mít příležitost setkat.
Samozřejmě se těším na setkání s její majitelkou,
ale to, že se potkám s Miju a zjistím, jaká je to kočka,
je ještě více vzrušující.
Život s Miju je podobný tomu,
jako bych tu měla dítě nebo sourozence,
ale zároveň taky kamaráda.
ČIHIRO, MÁMA MIJU
Občas je něžná jako milenka.
Máme spolu vtipný vztah.
Abych řekla pravdu, má rodina to se zvířaty nikdy moc neuměla.
JOKO, STARŠÍ SESTRA
Domácí mazlíčky jsme měly zakázané.
Když jsem se odstěhovala a začala chodit na vysokou,
pořídila jsem si Miju.
A od té doby jsme nerozlučné.
- Já jsem z Wakuneka. - Zdravím. Těší mě.
Taky mě moc těší.
Tohle je skvělý den. Díky, že jste přišla.
Miju je hrozně roztomilá.
Na YouTube a na sociálních sítích jsme viděly,
že Sači vytváří úžasná díla.
Na videu, co jsme viděly, zrovna nanášela fousky.
A podle všeho to byly skutečně fousky té kočky.
Člověk pozná, jak moc miluje kočky, podle kterých vytváří svá díla,
tak jsme si říkaly, že chceme, aby nám Wakuneko udělalo i Miju.
Prý jsi roztomilá, Miju.
Jsem z toho celá naměkko.
Je hrozně roztomilá.
Miju je deset let a brzy jí bude 11.
Není nejmladší a kdoví, kdy nás opustí.
Z té myšlenky je nám smutno.
Teď je z tebe modelka, Miju?
Roztomilé.
Protože tu ten výtvor bude s námi i během života Miju,
tak představa, že až Miju odejde, tak by se její duše
mohla přesunout do tohoto uměleckého díla,
mi přináší úlevu od strachu, že nás opustí.
Mohla bych jen zkontrolovat barvu, prosím?
Posbírala jsem její srst, když jsem ji česala.
Mám tu chomáč.
Úžasné.
- Tohle se bude hodit. - Opravdu? To je skvělé.
Je vždycky tak klidná?
Ano, vždycky to byla velice klidná kočka.
Kdybyste měly vybrat barvu jejích očí,
jakou byste řekly,
že mají její oči barvu?
Takovou žlutozelenou.
Žlutozelenou.
Myslím si, že to, co si majitel myslí,
je pro tuto práci nesmírně důležité.
Takže vždycky majiteli nebo majitelům
pokládám spoustu otázek ohledně dané kočky.
A pak zkombinuji, co jsem slyšela, s tím, jaké byly mé dojmy ze setkání.
A z toho vytvořím finální dílo.
Tohle jsem fotila dneska.
Doladím ještě barvu na neutrálnější tón a pak to vytisknu.
Je snadné udělat při téhle práci chybu v barvě.
Existují načervenalé odstíny šedé, pak namodralé odstíny šedé,
takže je důležité, aby mi tyto fotky pomohly při rozhodování,
která barva bude nejlepší.
Já hrozně obdivuji umělce,
kteří se dokáží vyjádřit abstraktním způsobem.
Například Picasso byl velice zběhlý v tom,
že dokázal vytvořit v podstatě celý vesmír od nuly.
To mně osobně bohužel moc nejde.
Vše, co vytvořím já, bude vždy velice konkrétní.
V minulosti měla velký komplex z toho, že umím tvořit jen konkrétní umění.
Ano, díky.
Já vím.
Nevidím.
Dobře.
Miju, která bude předlohou pro tento kus,
má jednobarevnou srst.
Asi si umíte představit, že srst, která má různé odstíny,
je mnohem náročnější zreplikovat.
Vlastně jakoukoliv barvu srsti je velice těžké zreplikovat.
Pokud použijete jen jeden odstín šedé, bude to vypadat jako plyšák.
Proto si musíte dát pozor a nepoužívat příliš moc jen jeden odstín.
Pak si musíte odměřit různé odstíny,
což je velice důležitá součást této práce.
- Myslím, že tato. - Dobře.
- Znám vaše videa. - Opravdu?
Viděla jsem to, kde děláte oči, a byla jsem jím naprosto ohromená.
Opravdu? Takže víte, kdo jsem? To je úžasné!
Budu se těšit na další vaše video.
- Děkuji. - Děkuji.
Sači z Wakuneka jsem potkal…
ŘEZBÁŘ A TRUHLÁŘ
…na škole výtvarných umění, kde jsme oba pracovali.
Požádala mě, abych k jejím dílům vytvářel rámy.
Tehdy jsem toho o 3D umění ještě moc nevěděl.
Zabývala se hlavně kresbami.
Znělo to zajímavě, tak jsem se rozhodl to zkusit.
Ahoj, Tado.
- Ahoj. - Zdravím.
- Dlouho jsme se neviděli. - Jo.
Udělat to takhle velké byla výzva.
Napadlo mě, že by bylo dobré nedělat ty rámy tak veliké.
Šířka toho rámečku,
který jsi mi vyrobil, byla naprosto perfektní,
ale jeho tloušťka byla možná až moc velká.
Říkala jsem si, že možná by tloušťka toho rámečku
mohla být stejná jako jeho šířka.
Možná něco mezi tímhle a tímhle?
Aniž by to nějak narušilo představu, kterou mám v hlavě,
ale spíš aby ji to doplnilo.
Sači nemá problém mi říct, co se jí líbí,
a má velice jasnou vizi,
což mi práci velice usnadňuje.
Prvním krokem mé práce
je tvorba šablony dané kočky.
Začnu tím, že pečlivě nakreslím její obličej tak,
aby odpovídal mé vizi projektu.
Pokud nemáte hned ze startu jasnou vizi,
uděláte třeba půlku práce
a pak objevíte nějakou chybu,
tak její oprava může být extrémně komplikovaná.
Takže je důležité být velice opatrný.
Nejdůležitější samozřejmě je,
aby výsledek vypadal stejně jako předloha.
Ráda do daného díla vnesu i kousek sebe
a vyzdvihnu roztomilé rysy dané milované kočky,
která je už tak pro svého majitele tím nejroztomilejším stvořením na světě.
Gu-čan.
Ty jsi roztomilá.
Na co myslíš?
Teď se tady opaluješ?
Haló?
Vidíš před sebou ten park?
Díky, že jsi přišla.
- To je úžasné. - Že jo?
- Vyfotíme se? - Dobře.
Vydrž.
To je super.
Na univerzitě, někdy během hodiny umění…
AJA, KAMARÁDKA A ILUSTRÁTORKA
…se nás vyučující zeptal, jestli si něco přejeme.
A všichni říkali věci jako dovolenou nebo setkání s celebritami.
Ale Sači řekla: „Já bych si přála talent.“
Tehdy mě napadlo, že je jiná.
V dobrém slova smyslu samozřejmě.
Míří vysoko.
To jsem si myslela na vysoké.
Mí diváci jsou z 80 % ženy.
Samozřejmě jsem za ně moc ráda,
ale myslím si, že ženám se má práce líbí, protože spadá do kategorie panenek.
Myslím si, že muži nevědí, co si o tom myslet.
Často si říkám, že bych se mohla vymanit ze škatulky panenek
a směřovat to více do kategorie soch nebo umění,
to by bylo prima.
Až budeš spokojená s tím, čeho jsi dosáhla s Wakunekem…
najdeš nový směr.
Nebudeš pořád dělat jen kočky.
Možná by ses mohla vrátit k 2D umění.
Kreslit přece umíš moc dobře.
Jo, ale abych byla upřímná,
myslím si, že být dobrá v kreslení v dnešní době nic moc neznamená.
Vyhodila jsem skoro všechny své kresby.
Když jsem kreslívala,
přišlo mi, že mé kresby jsou nudné.
Cítila jsem se jako v temném tunelu, ve kterém budu už navždy.
Nevěděla jsem, jak se z něj dostat.
Ale i tak jsem do toho byla zapálená.
Jen jsem tehdy nevěděla,
jak se vypořádat se svými pocity.
To je nádhera.
Úžasné.
Než jsem rozjela Wakuneko, chtěla jsem být profesionální fotografkou.
Tak jsem fotila krajinky.
Je těžké vyfotit něco skutečně originálního.
Třeba když dáte deseti fotografům za úkol vyfotit jedno konkrétní místo,
nemůžete očekávat nějaký osobitý nebo originální výsledek.
Procestovala jsem se svým foťákem celé Japonsko
a dělala jsem fotky.
Jednou jsem si udělala šestihodinový výšlap,
abych vyfotila horskou bystřinu.
A jako vždy jsem byla rozpolcená, jak nejlépe k té fotce přistupovat.
Práce na jednom kousku mi obvykle zabere několik měsíců.
Když jsem s vypichovanou plstí začínala,
dospěla jsem k závěru, že nejobtížnější částí kočky jsou uši.
Je neskutečně obtížné zajistit, aby vypadaly, že jsou tenké.
Právě proto, že jsou tenké, jsou kočky tak roztomilé.
Proto je důležité se jim dostatečně věnovat a udělat je pořádně.
Nejtěžší je vytvořit takový základ,
který se časem nezdeformuje,
který zůstane stejný po dlouhé roky.
Když mám pocit, že si to majitel bude chtít nechat po mnoho let,
vynasnažím se, abych odvedla co nejlepší práci.
Problém s očima je v tom,
že i když mají stejnou barvu jako model, tak nedokáží odrazit jeho osobnost.
Je to docela zvláštní věc, ale také velice zajímavá.
Vždycky se snažím vyvolat dojem,
že se díváte do očí někoho milovaného.
Takže ne vždy jde o to dosáhnout co nejpřesnější barvy,
ale spíš pocitu, který z těch očí mám.
Když pracuju na barvě srsti,
tak když se podíváte zblízka,
tak u kořene jsou ty chlupy světlé a v konečcích zase tmavé.
Zvířecí kožich může být velice rozmanitý.
Takže abych vystihla lesk kožichu Miju,
tak jeho okraje jsou světlejší, a jak se blížíte středu obličeje,
můžete vidět přirozené tmavší barvy.
Při této práci je potřeba vzít v potaz obrovskou spoustu věcí,
ale tady jsem se zaměřila především na její oči.
Docela rychle se mi podařilo dosáhnout vzhledu ruské modré kočky,
ale dost jsem bojovala s tím,
aby nevypadala jako obyčejná ruská modrá kočka, ale jako Miju.
To byl nejnáročnější aspekt tohoto projektu.
Nad tím jsem hodně přemýšlela.
- Zdravím. - Zdravíme.
- Díky, že jste se připojily. - Nápodobně.
Poslali jste mi ty fousky.
Celkem jich bylo devět, že?
Kdyby jich bylo deset, působilo by to souměrně.
Myslím, že použijeme těch devět
a počkáme, až jí vypadne další, který pak k těm ostatním přidáme.
Pak to bude vypadat lépe.
Jsem moc ráda, že nám fousky Miju zůstanou navždy.
No vlastně…
Miju je tady se mnou.
Ještě jsem neviděla její obličej,
ale mám pocit, že je Miju s vámi.
Maximálně se vynasnažím, abych vytvořila skutečnou Miju.
A už se těším, až vám ji přinesu.
Na to se také moc těšíme.
Mockrát děkuji za váš čas.
- Díky. - Brzy na viděnou.
Mám pocit, že…
jsem konečně prorazila.
Při práci na každém výtvoru Wakuneko se nejvíc soustředím na to…
abych ničeho nelitovala…
i kdyby to byl můj úplně poslední výtvor.
Protože až doteď…
kdykoliv jsem se snažila něco vybudovat,
tak jsem do toho dala všechno.
Musela jsem překonat spoustu překážek…
na cestě za tím, co jsem chtěla dělat.
Jednu dobu jsem chtěla být kreslířka
a taky jsem se chtěla stát fotografkou.
Ale bez ohledu na to, jak moc jsem se snažila, si mě nikdo nevšímal.
A teď díky Wakuneku
mou práci vidí spousta lidí. A můžou mě požádat o podobný portrét.
Podle mě je to naprostý zázrak.
Můj portrét Miju…
možná nebude dokonalý,
ale je to práce, která je od srdce.
A doufám, že majitelkám Miju přinese spoustu radosti.
Včera v noci jsem nemohla spát.
Dodělávala jsem poslední přípravy.
Taky jsem se sama sebe ptala, jestli ten kousek už nejde vylepšit.
A najednou bylo ráno a já musela vyrazit.
Zdravím!
- Zdravím. - Ráda vás zase vidím.
- Díky za pozvání. - Díky, že jste přišla.
Díky, že jste přišla.
Tady je váš kousek od Wakuneka.
Prosím, podívejte se na něj.
Mohu?
Jsem trošku nervózní.
Jdeme na to.
Miju je tady.
Miju, chceš se podívat?
Moc ráda ji vidím.
Jdeme na to. Tři, dva, jedna.
To je úžasné!
Ty oči jsou dokonalé.
To je úžasné.
To jsem moc ráda.
Jsem ohromená.
Mám ohromnou radost.
- Ty fousky jsou moc roztomilé. - To ano.
Nedivoč, Miju.
Poděkuj tady té hodné paní.
Miju, ty jsi tak roztomilá.
Jsem v šoku. Vypadá jako živá. Ty oči jsou úžasné.
Jsem ráda, že si to myslíte.
Opravdu si myslím, že mě Wakuneko zachránilo.
Část mého já, kterou jsem považovala za moc komplexní,
se ukázala být tou nejužitečnější.
Jen jsem to nevěděla.
Až když jsem začala dělat tohle
a přijala tuto část svého já,
kterou jsem vnímala jako něco negativního,
až když jsem se rozhodla ji naplno využít
a nechala se pohltit tím, co dělám,
až tehdy se všechny tyto pochyby začaly vytrácet.
„Joko, Čihiro,
děkuji vám za tuto úžasnou příležitost.
Čekám, že za život vytvořím jen pár dalších takovýchto výtvorů,
ale mám radost, že jsem vás obě potkala.
Doufám, že můj Wakuneko portrét Miju vám bude přinášet radost…
a že vám Miju bude ještě mnoho let dělat radost.
S láskou Sači z Wakuneka.“
Kdyby se mě teď někdo zeptal, jestli se mám ráda,
mohla bych upřímně říct, že ano.
Překlad titulků: Lukáš Gurník