Ens trobem al número 1319 de Greystone Avenue ara mateix.
-Què hi ha? -És on viu l'operador d'emergències
que va atendre les trucades de totes les nostres víctimes.
Hi seré d'aquí deu minuts. No facis res sense mi.
No!
Gwen Hainey, de 33 anys. És enginyera biomèdica a Thor.
Sabem qui va deixar les empremtes.
-De qui són? -D'en Matt Petersen.
Sabies que en Petersen no havia matat la Gwen Hainey
i no m'ho vas dir. T'ho vaig preguntar i vas mentir.
-Què va passar amb el cas? -Això d'on baixa?
Com que d'on baixa? T'ho estic preguntant jo.
Vaig veure qui sortia a la pantalla
quan vaig venir a casa teva l'altre dia.
Cadascú passa el dol a la seva manera.
No ho vaig decidir jo.
Què no vas decidir?
Ser aquí.
Volia donar-te suport en tot el que fas
i que tinguessis tot el que desitjaves.
Així que vull que marxis de la caseta.
Estàs creant una petjada a l'ordinador de la tieta.
És una trampa.
Si algú intenta accedir als arxius de la tieta, rebré un avís.
La Cammie Ramada és morta i la seva família no sabrà mai la veritat.
No és un article que els de dalt vulguin veure publicat.
Perjudica el turisme i la mancomunitat.
I si en Reddy no es volia jubilar?
I si s'estava preparant per ser comissionat?
Sembla un empelt de pell.
És com el que tenia la Gwen Hainey.
Totes dues en tenien?
Les morts estan relacionades.
Has de marxar d'aquí.
Estem buscant un assassí en sèrie.
I crec que som els únics que el busquem.
BASADA EN LES NOVEL·LES DE PATRICIA CORNWELL
La doctora ho va descobrir,
això d'emergències.
La Dra. Scarpetta, la forense en cap?
Sí.
M'ha trucat, m'ha notificat l'adreça
i, quan he arribat, he sentit els crits d'una dona.
Quina mena de crits?
Cridant com si la pelessin.
No!
He entrat,
m'ha atacat per sorpresa i ens hem enfrontat.
Era ell o jo.
Així que he descarregat l'arma.
Fora! Que marxis, collons!
-Està bé, doctora? -Sí.
Creu que en Marino ha begut oli?
Si va fer ben fet, no li passarà res.
No em fa gens de pena que hagi mort.
Assassí malparit.
El que els va fer…
Gràcies, agent Ryan.
Això és un desastre, però l'hem enganxat.
Ja no campa lliure.
-Assages per a la roda de premsa? -No.
Tu ho hauries de fer.
Segons en Pete, el mèrit d'això és tot teu.
No, no. Jo només… he descobert la relació amb la veu
i que van trucar a emergències i…
O sigui, que tu has resolt el cas.
Me l'enduc al dipòsit, que això serà una rambla.
Sí, val més.
Per cert, molt bona feina, Dra. Scarpetta.
Què se'n farà, de l'inspector Marino?
Afers Interns l'interrogarà.
No l'empaperaran per aquest malparit.
Si se'l creuen… no passarà res.
Collons, Pete.
No t'ho he demanat.
He sentit crits. Tenia tot el dret a actuar així.
Però no tenies cap causa judicial per venir aquí.
M'havies d'esperar.
Només hi feia una ullada.
"Hi feia una ullada, senyoria.
No forma part de les seves funcions com a forense?"
T'estava esperant i he sentit crits.
D'un vídeo. Ara no podem fer marxa enrere.
Seria la fi de les nostres carreres.
Però estaríem mentint.
Ja ho hem fet quan li he disparat per encobrir-te.
No t'ho he demanat.
No havies de venir.
A partir de llavors, no tenim alternativa.
Ara hauré de fer l'autòpsia d'un home a qui he matat…
i mentir sobre què hi trobo.
No ho podem fer.
-Ho he fet per tu. -Per què?
Segueix-me la veta i no ens passarà res.
-Serem herois, coi. -"Herois"?
Tant se me'n fot. No vull anar a la presó.
Vull continuar sent forense.
Ara hem de tapar-ho tot.
Ets imbècil, hòstia.
No et contradiguis.
Ves a la merda.
M'havies dut mai en cotxe?
Em prens el pèl? Només penses dir això, hòstia?
Gràcies per pagar la fiança?
Per favor! És un tema molt greu.
No tens mesura. Vas passar de la ratlla, Pete. Com sempre.
Sí. Sempre defensaré a capa i espasa les meves conviccions,
encara que jo sigui l'únic.
Sí, i qui ho acaba pagant molt car soc jo, collons.
Parles d'ara o del passat?
De tot! D'ara i del passat!
Amb tu, tot va de mal en pitjor.
-No ho deia de debò. -Tranquil·la.
-No, no ho penso. -Sí, no passa res.
-Cap problema. -Que no. Escolta…
Fa vint anys que soc un bèstia impulsiu.
I vint anys que tu arregles els meus desastres.
Igualment, al final queda tot en paus, oi?
Les coses bones que hem fet, les dolentes i les dubtoses.
Sí, esclar que estem en paus.
Però hem fet més bé que mal.
Sí.
Escolta, podríem arrencar, fotre-li gas,
marxar ben lluny i no mirar enrere.
Sí.
Sí que podríem.
Sí.
Vas arribar a donar l'empelt a la Dra. Kaminsky?
Sí, de fet.
Li vaig dir que truqués a l'agent Fruge si li calia ajuda.
-Bé, hauria d'entrar i aguantar el xàfec. -Sí.
Molt bé.
PERSONES: BENTON ALEXANDRIA, VIRGÍNIA
EN DIRECTE
Hola.
Que volies res?
A veure, què ha passat amb aquella l'ampolla d'alcohol passable?
Bé, te la volia oferir,
però llavors m'he adonat que no t'he vist mai prendre una copeta.
No sembles gaire bevedora.
Doncs sí.
Sí que bec.
Però créixer envoltada de borratxes et torna poc bevedora.
Ta mare?
I la meva tieta.
La grandíssima doctora.
I en Ben li fot al whisky, del bo.
Ah, esclar.
Què passa?
Res.
Merda.
Què passa?
No, que… Merda!
-Entesos. -Hauria…
He de marxar.
Sí, hauria…
Hauria de marxar.
Sí, he de marxar.
Has o hauries de marxar?
Ho sento, sí? Soc un puto desastre.
La tieta m'ha dit que no em vol a casa
i la Janet està enfadada amb mi i…
La Janet?
No facis com si fos tan estrany.
Parles amb la teva difunta dona com si encara fos viva.
Ja, i què?
Doncs que el que fas sí que és una mica estrany, dona.
-D'acord. -Però també…
Potser fas servir el dolor com a excusa per no viure la vida.
No en tens ni idea, de com ho estic passant.
Doncs, ves per on, saps que m'han suspès de sou i feina?
-Com? -Sí.
Sí, per l'excursioneta que vam fer l'altre dia en el tanc aquell que tens.
Però quina ximpleria!
Disculpa'm per tenir una feina de veritat amb normes.
No totes podem ser un prodigi cosit de bitllets
que fot el que vol.
Ei, quina descripció tan bona i fidel. Soc així.
No em culpis de la merda que et passa.
-Per què no? Va ser culpa teva. -Au va!
Ei, tu, estúpida! Que em podrien fer fora!
Necessito la feina. I penses marxar sense més ni més?
Doncs sí.
Sí, ho va donar a la Debbie.
Sí, segur que era la pell sintètica que feien a l'espai.
L'FBI ha arrestat en Jinx Slater.
Sí, per l'assassinat de la Gwen Hainey. Era el seu nòvio.
Esclar que creu que no va ser ell.
Ell no tenia motius per matar la Cammie Ramada.
La doctora està convençuda que es tracta d'un assassí en sèrie
i, Elvin, si té raó… és culpa nostra.
Tampoc cal que cridis.
Que no em cridis!
Sí, ja sé què he de fer.
FORENSE EN CAP
És veritat?
El què?
Que ho va resoldre.
Va trobar l'assassí? L'edifici en va ple.
No és veritat.
Ei, saps que pots confiar en mi, oi? Entre noies ens hem de fer costat!
El cos està preparat?
Sí, doctora. Això venia a dir-li.
El cos de Roy McCorkle l'espera a la sala.
-Gràcies, doctora. -Perfecte.
La víctima és un… home de 33 anys, blanc.
Busco l'inspector Marino. Pete Marino?
No s'hi pot parlar.
-Què vol dir això? -Agent Wesley!
Senyor Boltz. Diuen que s'ha arrestat algú.
No ben bé. La Dra. Scarpetta va identificar el sospitós,
l'inspector Marino va anar a arrestar-lo i…
va acabar cosint-lo a trets.
On és en Marino?
Afers Interns l'està interrogant.
Però tot bé?
Encara no se sap.
Abby.
Per favor, Abby.
No creus que ja és hora de baixar les armes?
És veritat?
L'assassí de ma germana és mort?
Sí.
I les armes, en tot cas, les aixecaré en contra seva, Sr. Boltz.
Sé què em va fer
i li ho faré pagar.
Vaig arribar i vaig sentir els crits d'una dona…
Després que la doctora li donés l'adreça?
L'adreça me la va donar la Dra. Scarpetta.
La vaig deixar a emergències comprovant les gravacions.
I no és una feina inusual per a un forense?
No necessàriament.
Sigui com sigui, vaig anar a l'adreça,
vaig sentir una dona que cridava a dins
i, abans que me n'adonés, el tenia a sobre.
Roy McCorkle el va atacar?
Em va arrossegar cap a dins,
on vaig veure que els crits provenien del televisor.
Causa de la mort: tres ferides perforants al coll…
amb bales de calibre petit.
Tot i que el coll presenta contusions,
la tràquea està destrossada,
la qual cosa podria indicar un traumatisme provocat per un tros de ceràmica, hòstia.
Hola. Un momentet, cap.
Només volia felicitar-la en persona i en privat.
Renoi, quina ferida.
Gairebé sembla que en Marino es proposés deixar-l'hi fet una coca.
Es pot posar la mascareta?
No cal, ja marxo.
Només volia desitjar molts d'èxits a la nostra estimadíssima cap.
Ho has aconseguit?
Han picat l'esquer.
Però el més estrany és que és algú de la feina de la tieta.
Ei, saps què? Tenim una bona notícia.
Molt bé, però m'he de canviar.
La nena gairebé ho té.
Gairebé ha descobert qui et va piratejar.
Què coi et passa?
-Què ha passat? -Ai, mare! Per favor!
Per l'amor de Déu, Kay. M'estàs espantant.
-He matat un home. -Què?
Era l'assassí. L'he matat.
Amb un plat.
No puc respirar. No puc.
I un li ha disparat per tapar-ho.
-Qui? -És igual.
Home, igual no és.
I ara he d'anar que em retin homenatge
i em felicitin per haver resolt el cas.
És la fi de la meva vida i la fi de la meva carrera.
És una bola que no puc frenar.
Ei, tranquil·la, escolta.
Tens la carrera de medicina i de dret,
que t'han costat una fortuna, i per a què?
Per tenir una merda de feina i una vida miserable? No fotis.
Per l'amor de Déu, Kay, ves i que et reconeguin algun mèrit.
Però el vaig matar.
I què? Hòstia! Es mereixia morir.
Que no està bé.
Va matar quatre dones.
-Cinc. -Cinc!
Era un assassí fastigós i inhumà i algú li havia de parar els peus.
I tu ho vas fer. Tu!
Deixa que t'homenatgin pel cervell que Déu et va donar.
I jo de tu me n'alegraria i tot, coi!
Ets la Kay Scarpetta.
No oblidis mai qui duia el teu nom.
-Que t'havien arrestat? -Sí.
Per apallissar un paio?
Un sospitós.
I va ser el dia que em vas deixar sola al restaurant i tu estaves fet una fera.
Per què en tornem a parlar? És ben senzill:
és un psicòpata amb un historial llarg.
No em passarà pas res.
Com ho saps?
-Aquestes coses les sé. -I com ho saps, Peter?
Doncs perquè soc policia.
-És delicte. -No ho és pas.
-No és delicte si no es demostra. -Sí que ho és.
Entesos.
Ja està, doncs.
No, no està. Prou.
-N'estic farta. -Com?
-Te'n vas? -No, tu i jo. Ara mateix.
-Anem a un hotel. -Què?
Marxem a un hotel. Vaig a fer la maleta.
-Reina… -N'estic tipa!
-Hòstia, merda! -Collons! Què ha passat?
Què passa? Escolta!
Lucy? Cuca?
-Hòstia! -Collons, merda.
-En Benton et matarà. -Què ha passat?
-Collons! Res, hòstia. -Estàs bé?
Jo? Si t'han arrestat a tu! Que, per cert, t'he pagat jo la fiança.
De res.
-Entesos. -Segur que ja s'ha endut el mèrit.
Qui? La doctora?
Sí. Hem discutit mentre t'esperàvem
i me n'he anat perquè és… una desgraciada.
Un moment. "És una desgraciada." Què dius?
Sí, la tieta s'ha passat al teu bàndol i ara em vol fer fora.
Diu que he de marxar.
Potser no és el millor moment per parlar-ne.
-Au va! -No suportes els conflictes.
Menys quan els arregles a cops.
Ei, no és veritat, eh? Només això dels cops.
Bé, jo me'n vaig.
-Espera, on vas? -A buscar una altra ampolla.
No, cuca, ara marxarem a un hotel.
En Peter i jo. T'agafo una habitació.
-Però no contigua. -Va de debò?
Pots pujar-hi de peus.
És estrany fer la maleta i marxar en plena nit.
Semblem fugitius.
Bé, a tu t'han arrestat.
Podem deixar el tema?
-Vaig perdre els estreps. Pot passar. -Entesos.
No va ser culpa teva.
De qui va ser, si no?
De ma germana.
Ma germana té un efecte perjudicial en tots els que vivim en aquesta casa.
Saps que cohibeix el meu esperit feréstec?
Peter, vull marxar. Ben lluny.
Abans que això acabi en pena de presó per al meu amor
o el manicomi per a la meva filla. Ens n'anem.
-Però diguem-l'hi abans de marxar, no? -A qui?
A ma germana? Per què hi estàs tan obsessionat?
No hi estic obsessionat.
Doncs sàpigues que la Janet creu…
-Què? -…que n'estàs enamorat.
De debò? La Janet? Un robot creu…? Amor, quin disbarat.
Tan disbarat és?
La segueixes a tot arreu com un gosset faldiller.
Perds el cul per ella.
Em fa l'efecte que et conformes només que ella hi sigui,
per tenir l'honor d'anticipar-te al que sigui que ella pugui necessitar.
-Au, calla. Només dius bajanades. -De debò?
No m'agraden els ultimàtums.
No m'agrada imposar-los ni que me'ls imposin.
Però hi ha algú… que ha de prendre una decisió.
-Qui? Jo? -Sí, collons, esclar que tu!
Has de triar! O jo o ella!
Benton?
Collons.
És aquí on t'estàs?
No, i ara.
No, m'estic a l'Econo Lodge.
I què és això?
On teníem en Jinx per interrogar-lo.
"Teníeu"? Qui?
La Tron i jo.
Has dut la Tron aquí.
-Sí, tot sovint. -Entesos.
L'has dut a casa.
Tècnicament, això no és la casa.
-És un camió. -Doncs l'has dut aquí.
I has tingut un sospitós retingut durant dies a casa nostra.
Al camió.
Ostres, són massa secrets, Benton.
Cada cop n'apareixen més i més.
Diria que tu en tens un, Kay.
Què li heu fet? On para en Jinx Slater?
-Està detingut, acusat d'assassinat. -De la Gwen Hainey.
Li carregueu a ell el mort, doncs?
-En Marino tenia raó: és el cap de turc. -En Marino.
Sempre en Marino. Se me'n refot el que pensi.
I la Hainey què?
-Deixa d'investigar. -I la Cammie Ramada?
-Ja està, va ser en Jinx. -Qui la va matar?
-T'equivoques. -Volies que t'avisés, doncs t'aviso ara.
Para. Deixa-ho córrer: la Gwen, la Cammie Ramada… Tot.
Para abans que sigui massa tard.
Massa tard? Ja m'han acomiadat!
Qui collons ets? No et reconec!
Qui ets?
-Qui coi ets, Benton? -Au, no, ca…
Vull ser completament sincer, Kay.
Tinc… comportaments insòlits que…
-Benton. -…he tingut des que era petit i…
-Para. -No.
M'agrada veure com pateixen certes criaturetes.
I ho he tingut sempre amagat, i per a mi és important…
T'ho vull dir.
Vull ser bona persona.
Vull explicar-te com soc.
-Molt bé. -Que vegis qui soc en realitat.
Doncs, va, em vols fer mal?
És això? Em vols pegar?
-Em vols convèncer que ets horrible? -Coi.
Ho sé. Sé com ets.
No! No em coneixes.
He vist monstres, he vist de tot.
Tu estàs tarat, però no més que jo.
A veure què és el pitjor.
El pitjor que podries fer, va.
Fes-me creure que ets horrible.
Sé qui ets.
-No. -No passa res.
-No és veritat, para. -Sí, no passa res.
Para.
Per què?
Para, prou.
Para.
Vull el divorci.
D'acord.
Merda. Ho sento.
Sento haver-me enfadat abans.
És que això de…
"valora'ls mentre encara hi són"
em fa sentir que creus que no et vaig valorar.
Et vaig estimar amb totes les cèl·lules del meu cos.
I un aneurisma…
Què collons…?
La veritat és que amb la Blaise Fruge
és el primer cop des de llavors que…
Que sento que potser hi ha una vida, una força humana,
alguna cosa que m'espera fora d'aquí, collons.
Janet?
Janet, de debò no em penses dir res?
Amor…
Volies parlar amb mi i és el que faig.
On ets?
Amor?
No.
Hòstia puta.
No, no, no.
No. Amor, torna! Sisplau!
Sisplau, Janet, torna.
Janet! No, no, no.
He reservat una suite al…
A l'Hotel Hermitage.
Lucy, què passa?
Ja no hi és.
Cuca…
Hola, que hi ha algú?
Hi ha algú?
Collons. Hola?
Respira.
Doncs no ho sabia, que la Janet podia…
No sabia que podia fer això.
És que no podia.
Com que no podia? Què vols dir?
Hi havia…
Tenia seguretat en fallades, com amb les armes nuclears, saps?
Es necessiten diverses claus alhora.
I qui ha ficat la clau?
Tu no, oi que no, mama?
-No! No. -Perquè no podria suportar-ho…
-Lucy, escolta, Lucy. -Si m'estàs mentint a la cara…
T'ho juro per la meva vida.
I per la vida de ma mare. I per la vida de ma…
-Espera, què? Què passa? -Ma germana.
Avui, ma germana i jo
ens hem posat d'acord en una cosa per primer cop a la vida.
I quina era?
Que la Janet t'estava perjudicant.
-No, Lucy. -Que em perjudicava?
-Prou. -Si has estat tu, admet-ho.
-Si jo què? -Tranquil·la.
L'has esborrat?
-Lucy. -L'has esborrat?
No hi podia arribar jo soleta, oi que no?
No estaves contenta amb fer-me fora i prou!
També m'ho havies de fer. Has de ser la salvadora!
Has mort la Janet?
-L'has eliminat? -No, no ho faria mai.
No ho faria mai.
-Lucy… -No m'ho crec, hòstia!
-No… no diguis… -Que callis, collons!
Tu també. Sou unes narcisistes com una catedral!
Només em veieu com un reflex vostre!
¿Sabeu com d'esgotador ha estat que em criïn dues dones blanques
que mai s'han pres la molèstia d'intentar entendre'm de debò?
He perdut l'única persona
que de veritat m'entenia.
I estic segura que una de vosaltres l'ha eliminat.
Per favor, Luce. Luce.
Lucy, au, vinga.
A veure, això…
Sabies que se sentia així?
No, esclar que no.
Ja estan les maletes llestes.
Sí, marxem.
-Marxeu ara? -Marxem.
Sí.
-I tu hi has pres part? -No prenc part en res.
Que sàpigues que li he imposat un ultimàtum.
-L'obligues a marxar? -No.
Un ultimàtum és una elecció.
-Però amb conseqüències. -Tu ho has permès?
-Calla. -M'enduc la meva dona a un hotel, entesos?
Tampoc cal fer-ne un gra massa.
-Doncs jo diria que sí. -De debò?
-De debò? On és el teu marit, Kay? -Sí.
Interrogant sospitosos en un camió.
-On? -Pete.
-Tria. Ara mateix. -Mira'm, coi.
Soc l'única a qui li importen aquests assassinats que estan tapant.
Ves a la merda, Kay.
Mira, he de marxar amb la meva dona.
La Dra. Kaminsky té informació sobre l'empelt de pell biosintètic.
Ho hem de fer. Només quedem tu i jo.
Hi ha un assassí que campa lliure, Pete.
-Dona'm les claus del cotxe. -No et…
Va, et necessito.
Les claus.
Molt bé.
Peter!
Hòstia.
Sé el que vas fer.
Què vol dir?
No et facis la beneita, Maggie.
Per no saber què és un pirateig,
té collons que tu n'hagis estat la responsable.
No és veritat.
Un moment. No cal llançar acusacions.
Estàs despatxada.
No vaig ser jo, ho juro. I no m'estic fent la beneita.
Esclar que no, no et preocupis.
Perquè junts hi trobarem una solució.
Ei, Kay!
-Hola. -Estàs bé? Hola.
Què coi va passar?
En Marino està tancat. Ho vas resoldre tu?
-Suposo que sí. He de marxar. -Ho suposes?
Què va passar? Per què no em vas trucar?
Sí, et vaig deixar un missatge.
Què va passar?
És que… Va ser molt…
Comença pel principi.
Ep, va, vine.
Et necessito.
Potser no hauríem de sortir alhora.
Cert.
Ens veiem a fora, Kay.
No l'hi diguis mai.
Mai de la vida.
Que maco.
De part de la Debbie.
Vol que et digui que la pell biosintètica
dels cossos de la Cammie i la Gwen
és la mateixa.
Vols que m'empassi que m'estàs ajudant?
Sempre he provat d'ajudar-te.
Què vols?
Tinc tot el que et cal per fer-lo caure.
A qui?
A en Reddy, evidentment.
Sé què vau fer.
Sé que vau tapar un assassinat.
I jo sé què vas fer tu: en vas cometre un.
I en vas culpar un altre.
T'has estat guardant aquesta carta durant 25 anys?
Sé quan cal esperar.
Estic ben fotuda.
O podria ser l'inici d'una bonica…
Què anaves a dir? Amistat? Com?
Tinc proves de tot el que ha fet.
Tria un delicte.
De debò ho faries?
Vaig accedir a una cosa que no havia fet jo
i, sense adonar-me'n, estava amb l'aigua fins al coll.
Però a tu també t'ha passat.
Jo no et vaig piratejar. Va ser l'Elvin.
Per què?
Perquè no confiessis en mi.
És igual com comencés. Podria acabar d'una altra manera.
T'ho demostraré: et donaré el que cal per acabar amb aquell malparit.
Si a mi no m'esquitxa, a tu tampoc t'esquitxarà.
Entesos.
Fantàstic.
Estàs com una puta cabra.
Hola, Blaise.
Perdoni que la destorbi, però ajudo la Dra. Kaminsky
a descobrir d'on van sortir els empelts de pell.
-Formaven part… -Alça la veu.
…del mateix grup experimental a Thor.
-No et… Repeteix-ho. -Sap qui més hi era?
Blaise, no et sento.
-Sap qui més formava part del grup? -Qui?
Qui?
Per això les coneixia. Eren del mateix grup.
Em sents?
No me la duguis fins que estigui ben aplanada.
Sí, senyor.
Ja és aquí. Fes el que et diu el teu tiet, va.
Sí, senyor.
No ens facis cas.
Hola, doctora.
Has trobat la meva moneda.
Aquesta és molt especial: és de l'any que vaig néixer.
Agent Ryan.
El de la Lori va ser el primer cos que vaig veure així.
La sang, la brutalitat… Em van canviar.
Amb la Cammie la vaig espifiar.
Però amb la Gwen? Va ser perfecte.
Ho vaig fer per impressionar la dona adequada.
És a dir, tu.
Merda.
No!
Ajuda!
Aquí! Sisplau! Ajuda!
Si no t'hi resisteixes, no et farà mal.
Hi ha qui té cicatrius visibles.
I qui les té invisibles.
Jo en tinc dels dos tipus.
No.
Subtítols: Cristina Riera Carro
Supervisor creatiu Guillermo Parra