МОРФО, ти мене чуєш?
Ми хочемо рухатися далі.
Лицемірна гадалка!
О, Дасті, ти його зламав.
Я його не ламав.
Ти бив його кулаками.
Я просто сильно натис і поставив йому кілька запитань.
А тепер з'явилося: «Див. путівник».
Де цей путівник?
Думаєш, якби був якийсь путівник, я б нікому не сказав?
Тату, є розмова. Де мама?
Не знаю, Тріно. Я тут трохи зайнятий.
Ми з Джейкобом... За останній час ми дуже зблизились...
Ага. Шалено за вас радий. Просто супер.
Та прямо зараз ми шукаємо путівник МОРФО.
- Що? - Ми з містером Джонсоном
- натисли кулаками на екран... - Гей.
...і там з'явився напис: «Див. путівник».
- Де путівник, Джейкобе? - Не було ніякого путівника.
- Ви, мабуть, його зламали. - Я його не ламав. Чому всі...
Він не... Мені потрібні трикляті відповіді,
бо через трикляті видіння людям зриває дах.
Мабуть, зараз не варто питати, чи можна нам жити разом.
Я ще твого тата таким не бачив.
Поки що піди до свого тата
і скажи, що мої батьки погодились.
Щоб ми жили разом? Хочеш, щоб я брехав?
Це не брехня. Мої батьки погодяться, тому це просто «доправда».
Добре. А що робитимеш ти?
Я знайду маму й підійду пізніше.
- Домовились? - Мабуть. Може, просто... Трі... Ну, добре.
ПУТІВНИК
КВИТОК ДОЛІ
Добрий день, дірфілдяни.
Ласкаво просимо на Дірфілдський парад.
Гаваї, ти сьогодні як прекрасне видіння.
Дякую, тренере Іґлсон.
До речі про видіння.
Багато людей цього року думає про свій потенціал,
а от я можу думати лише про потенціал дірфілдського оленя:
чи він таки з'явиться наприкінці параду.
Якщо вірити знакам, то з'явиться.
До речі про знаки, зараз пісню «Знак» гурту Ace of Base
виконає дірфілдський шкільний оркестр.
БАР «БЕДФОРД»
Як убого.
Даруйте, я дуже довго готувала цю платформу.
Дірфілдський олень завжди така паскуда?
Це теж традиція.
Дивно: всі повторюють, що в Дірфілді більше нема оленів.
- А чому дивно? - Бо я одного бачила.
Він кинувся під машину, коли я пробувала звідси поїхати.
- Серйозно? - Так. Насправді це було химерно.
Він був білий, наче альбінос. І я перелякалась.
Тому ти вернулась?
Напевно. Не знаю.
Не знаю, чому вернулась.
Не знаю, чи це щось значить.
Я єдина не бачила свого видіння.
А ти хочеш видіння?
Інколи замислююся: якби ж я використала МОРФО...
Я стільки часу була в тому барі.
- А він уже не там? - Ти про що?
Ти вирішила, що МОРФО поїхав за тобою сюди,
та хіба ти знаєш, що це той самий МОРФО?
- Не знаю, але... - Може, ще не пізно.
Може, ти ще отримаєш свою картку.
Ви гляньте.
Марта й Роуз, двоє капітанів «Круїзного круїзу».
Вони вміють розхитувати човен.
Коли платформу хитає, ніхто без стуку не залітає.
Наталі. Кассі. Ви де?
Виходьте. Скоро наша платформа.
Ми тут. Саме припасовуємо костюми.
Ого. Мама мія. Ви гляньте.
Красивіших тюфтельок я ще не бачив. Ох...
Ну й ну. Наталі, я б тебе з'їв.
Кассі, з усією повагою,
від тебе я б теж відкусив платонічний шматочок.
- Але нам уже пора на вихід. - Добре. Ми готові.
Востаннє проженемо хореографію.
Ну, добре.
На щастя, наша платформа передостання перед оленем,
а це найкраща позиція для виграшу.
Треба витиснути з цієї можливості якнайбільше
і зробити грандіозне оголошення.
Що ти придумала, Кассі?
Я знаю, що ти завжди був проти доставки.
Доставка? «У Джорджіо» – ресторан
- лише для повного занурення, Кассі. - ...повного.
Що скажеш на фургон з тюфтельками?
Доставка тюфтельок на фургоні прямо додому.
Я скажу «так».
- Справді? - Тюфтелемобіль.
Синергія. Мені подобається.
- Йому подобається. - Джорджіо, ти не уявляєш,
як мені приємно почуте це «так», відчути, що мене цінують.
Перестань. Ми тебе цінуємо, Кассі.
А твої ідеї потрібні мені, щоб розширюватися.
А я мушу розширюватися,
якщо хочу влаштувати Наталі найбільше весілля на світі.
Джорджіо.
Ні. До нашого весілля ще дуже далеко.
А що як ні?
- Наталі. - Що?
Що ти плануєш на Новий рік?
На Новий рік?
Не знаю.
Мабуть, скелелазіння й турецьку лазню. Не знаю.
А хочеш весілля?
Нат, ти його почула?
Ага. То це «так»?
Думаю, що «так».
Ага, це «так».
- О, Нат. - Я вже піду.
- Добре. - Так!
Ой-ой, наступна платформа несе погані новини.
Для моєї талії.
«Випічка Дірфілда» –
чудова пекарня з духмяним серцем.
Гляньте, що вони спекли цього року.
Я в житті бачив великі тістечка, але це вже занадто.
- Тату. - Так.
Тату, я знайшла путівник.
Що?
Де ти це знайшла?
Удома в Джейкоба.
Чому ти не сказала, коли я питав?
- Чому ти змовчала? - Це Колтонова картка,
і Джейкоб її не відкривав. Не хотів дивитись.
Ти взяла її без дозволу?
Так, але він і не знатиме, що вона зникла.
Я підклала замість неї пусту пробну картку.
Боже, Тріно.
Це ж ти хотів.
Це ти розбив автомат. Ти хотів знайти путівник.
Ти психував, тату. Остаточно зірвався з ланцюга.
- Вибач, що хотіла помогти. - Добре.
Що таке? Ти йому сказала?
Що сказала?
Ти казала, Джейкоб не знає.
Про що ви говорили?
Я взяла Колтонову картку. Вибач.
Та якщо вона потрібна МОРФО, щоб перейти на наступний...
- наступний етап. - Етап.
Яким чином Колтонова картка пов'язана з наступним етапом?
На ній написано «Путівник»?
На наш захист: ми цього не казали.
Ти сам угадав.
Що за фігня, Тріно? Я ж казав, що не хочу знати.
Знаю. Вибач. Пробач.
Послухай. Усі ми наробили багато помилок.
Ти вкрала картку МОРФО його покійного брата й про це збрехала.
А я зламав МОРФО.
Насправді я його не ламав.
- А відкрив корисну підказку. - У чому моя помилка?
Ти все робив правильно, Джейкобе. Помилилася Тріна.
- О боже, тату. - Але все ж...
головне пам'ятати, що тепер у нас є путівник.
Знаю, ти, мабуть...
планував лишити картку собі, Джейкобе.
Можеш її сфотографувати й зберегти знімок.
І ти завжди матимеш спогад про цю картку.
Добре. Забирайте. Вона ваша.
Джейкоб.
Жителі Дірфілда, зараз я виберуся з пут.
У життєвому циклі метелика на етапі лялечки
здається, що нічого не відбувається.
Але в лялечці
твориться магія.
Даруйте.
Гусениця поволі зникає,
- розчиняється. - Даруйте.
Але не вмирає.
Вона перетворюється на щось нове, щось навіть красивіше, ніж раніше.
Джейкобе, дозволь пояснити.
Не слід було тобі брехати. Я дуже старалася не брехати.
Ага. Тобі не вдається.
Знаю.
Я стараюся нікого не кривдити.
Ти сказав, що не хочеш знати,
і я подумала: тобі буде легше, коли я вдам, що не дивилась.
А тоді ти її взяла.
Проникла в мій дім і кімнату.
Я не проникала, Джейкобе. Ти сам дав мені ключ.
- Двері були незамкнені. - Ти взяла картку мого брата.
- Чому вона твоя? - Що?
Ти взяв її з Колтонового гаманця. Чому вона твоя?
Добре. Він був твоїм хлопцем.
Ти не збирався мені казати.
Може, не треба? Просто забудь, Тріно.
Забудь.
То ти більше не хочеш зі мною жити?
Я думаю, що хочу побути сам.
Як у моєму видінні.
«Тільки один гравець».
Касс.
Касс, ми наступні. Ти готова?
Так. Я готова. А ти?
Чому ти говориш, як Сюзан, яка багато курить і грає в казино?
Тут така справа.
Я втратила голос, коли кричала про весілля,
і тепер не зможу співати.
Буду підтримувати тебе морально. Серце до серця. Тюфтелька до тюфтельки.
Ага.
О боже. Нат, я...
- Я виступатиму сама? - Ні, ти будеш не сама.
Я стрілятиму пармезаном
з хлопавок для конфеті в усі важливі моменти.
- Добре. - Ти зможеш.
Добре.
Касс. Ого. Ви гляньте, яка м'ясна куля.
Дасті, можеш не зараз?
Що не зараз? Я збирався попросити пробачення.
- Добре. - Я був...
Сьогодні я був дуже неуважний
і знаю, що ти заслуговуєш кращого.
Дякую.
Я надавав дурному автоматові надто багато ваги, а тоді...
дізнався, що я був у видінні Еліс,
і це забило мені баки.
- Я заплутався. - Ти був у видіння Еліс?
Як виявилось. Хіба не байдуже?
Я у твоєму житті, а ти – в моєму,
і це найважливіше.
Ти щойно сказав, що заплутався. У чому заплутався?
Ні, ні. Я вже не плутаюсь.
Ти що, й далі обирав між мною та Еліс?
Ні. Не думай про це так.
Дасті, це ти захотів завершити самознання раніше.
Навіщо, якщо тебе й досі цікавить Еліс?
- Я... - І чому ти поводишся,
ніби між нами все гаразд, коли це явно не так?
Чому ми вирішили, що можна розійтися й робити що заманеться,
а тоді зійтися, ніби нічого не сталось?
Ні. Я мушу виконати свою пісню на платформі Джорджіо...
Ага. Таке гріх пропускати.
Знаєш що?
Я справді не хочу цього пропускати.
І я не дозволю тобі
чи твоїм дурнуватим коментарям мені завадити.
Що це значить?
Що я вилізу на вершину макаронної вежі
й заспіваю свою пісню.
Нат!
ГРИЛЬ-БАР «СВИСТОК» ПИЙ ПИВО, НАЧЕ ЦЕ КИСЕНЬ
БАР «ХВИЛИННА ЗУПИНКА»
Ти в нормі?
Ага, просто пригадав свій останній візит сюди.
- Зачекаєш надворі? - Ні, я зайду з тобою.
Зачинено?
Схоже на те. Мабуть, давно закрився.
Хочеш подзвонити власнику?
Бар, якого я покинула? Ні, не дуже.
У тебе є ключ?
Так теж можна.
Вони енергійні.
І навіть електричні. «Дірфілд Енерго».
Яке очолює фотограф дерев на пів ставки,
наш енергійний провідник Ґлен Стайхмен.
Люблю тебе, Ґлене!
Той упіймав я.
Це дуже важливо.
До уваги всіх мисливців: тягніть сани без поспіху.
Дайте дітям час насолодитися мною,
порадіти мені.
- Ясно? - Ясно, Іззі.
Вибач за спізнення. Я послизнувся, але причин хвилюватись нема.
Моя лікарка каже, що все добре.
Слава богу. Бо я ледь не скасувала парад.
Це зайве.
Як професійний медик запевняю вас, що Бо може
виконувати складні трюки на роликах, скидати сорочку й усе, що треба.
Такого я точно не хочу.
Ніщо не має відвертати увагу від оленя.
Іззі.
Ти прекрасна.
Що не так?
Це що, як на весіллі? Не можна бачитися до виступу?
Даруйте, мушу поговорити з громадянкою.
Нічого. Зробимо кілька кіл, щоб розім'ятись.
Па-па.
«З громадянкою»?
Не ображайся.
Коли я в режимі мера,
то мушу відключити в мозку центр задоволення,
щоб на 100 відсотків віддатися людям.
То ось що це було?
То ти не соромишся мене на людях?
Не говори дурниць.
Якщо ти так потребуєш уваги
в день Дірфілдського параду, тоді ось.
Гляньте. В Іззі все на мазі.
Вибач. Руки пітніють у цих копитах.
Люди, от і вона.
Передостання платформа нашого параду.
Майже останній учасник –
ресторан і спортцентр «У Джорджіо».
Слухайте сюди, містяни.
Ми з Наталі обрали дату весілля, і вас усіх запрошено! Усіх!
Дітей, малят. Приводьте собак. Тільки без котів, будь ласка.
І це ще не все.
Вітайте оплесками мого співкапітана
з дуже важливим бізнес-оголошенням.
Дірфілдяни,
ресторан «У Джорджіо» ніколи нічого не доставляв.
Але знаєте що?
Ми покладемо цьому край.
Покладемо край такій політиці
і тепер доставлятимемо тюфтельки!
Нас чекають великі зміни.
Та ми не змінимо нашого швидкого і якісного обслуговування.
«У Джорджіо» вас посадять одразу,
а тому ви ніколи не будете «Стояти в черзі».
Увечері в п'ятницю Я у квартирі сама
Тому я дзвоню друзям Хочу гуляти допізна
Хочу випити пінту Утопитися в сльозах
Це все неправильно Чекати отак
Я в черзі стою
Не знаю, що роблю
Без твого кохання
Якщо я не з тобою
То починаю знову
Сонце, я злечу над усіма
Ти казав, що любитимеш завжди
Але завжди твоє не назавжди
Я сумніву в тобі не мала
Та без тебе тепер забуяла
Я в черзі стою Та краще я піду
Без твого кохання
Якщо я не з тобою То починаю знову
Сонце, я злечу над усіма
Нарешті я йду Без твого кохання
Сонце, я злечу над усіма
Молодчина, Кассі!
Отака фігня.
Не знаю чому, але я справді думав, що він тут.
А він не тут.
Вип'ємо?
А зараз мить, якої ми всі чекали.
Дірфілдський олень!
Що? Яке жахливе розчарування.
Уперше в історії олень не з'явився,
а це значить, що цього року
ніхто не роздаватиме цукрових оленячих бібок.
Багато дітей вернеться додому розчарованими.
Де вона поділась?
Ти чула, що він сказав?
Багато дітей через тебе розчаровані.
Ні. Пішли вони. Життя – розчарування.
- Що раніше засвоять, то краще. - Ага.
Ти моя улюблена громадянка.
Оленячу какашку?
- Ні. - Візьми.
- І не мрій. - Будь ласка.
- Ні, ні. - Ага.
Прошу, ні.
Це так...
Я не мав би тебе запитувати, але не можу не запитати.
Чому ти не скористалася МОРФО ще тоді?
Мені просто цікаво.
Ти стільки часу працювала в барі,
але навіть після переїзду в Дірфілд, коли всі про нього говорили.
Два бакси – небагато, щоб дізнатися свій потенціал.
Думаю, усе через те слово. «Потенціал».
Один з небагатьох спогадів про тата –
що він завжди говорив зі мною про мій потенціал,
але нічого не зробив, щоб помогти мені його реалізувати.
Він був до мене байдужий.
Тому я так і не застосувала освіту, яку він мені оплатив,
і не робила нічого, що можна було б назвати реалізацією потенціалу.
Він пересрав мені все життя.
Не з кожного виходить хороший тато.
Не знаю, чому дала тобі себе вмовити.
Це ж ти одержимий знаками.
Ти завжди шукаєш прихованих сенсів...
Але для мене тут нічого нема.
- Гано. - Що?
ГАНА
Прослухаємо?
Даси мені хвилинку?
Добре. Буду надворі.
Касс! Чудова пісня!
- Справді? - Так.
Твоя мама так перелякалася, що вирішила не виходити.
- То вона мене не бачила? - Думаю, що ні.
Не знаю, що там у неї, але ти була зіркою.
А ще хотів сказати:
я в захваті, що Тріна переїде до нас.
Думаю, що вона візьме свої жіночі штучки,
але якщо ти вважаєш, що треба...
Вибач. Ти сказав, що Тріна переїжджає до вас?
Напевно, не слід було.
Джейкоб сказав, що ви з Дасті дозволили.
Вибач, я на секунду відійду.
Мамо, то була дуже гарна пісня.
Не покидай мене.
- Що? - Я більше не хочу бути з татом.
Мені потрібно більше, ніж шість тижнів.
Пробач.
Пробач, що постійно підводила,
але, будь ласка, не з'їжджайся з Джейкобом.
Лишися зі мною.
Добре.
Добре?
Добре.
- Ти щасливий? - Не знаю, чи я щасливий, Касс.
Я ніколи про це не думав, і це мені влаштовувало.
А тепер через якусь дурну машину
я постійно про це думаю.
Автомат нагадує людям,
що в житті не один-єдиний шлях.
УЧИТЕЛЬ/СВИСТУН
Поверніться думками в якесь місце.
Справжнє місце. Спокійне місце.
- Вдалося? - Угу.
Де ви?
Катаюся на лижах.
Опишіть детальніше.
Іде сніг.
Будь ласка, детальніше. Уявіть, що ви прямо там.
Я катаюся на лижах, іде сніг.
Мені десь двадцять років. І я сам.
Я обрав не той маршрут чи виїхав...
Не на той пагорб, чи як це зветься.
Я швидко розганяюся.
Мчу з гори на шаленій швидкості.
Я ніколи не стрибаю.
Я не знаю, що буде далі, але...
Боже, мені щиро здається, що я зараз
загину.
Але я почуваюся дуже живим.
Привіт, дружок.
Ну добре, олень.
ДИВ. ПУТІВНИК
ЩОБ РЕАЛІЗУВАТИ
СВІЙ ПОТЕНЦІАЛ
ВИ ПОВИННІ РОЗКРИТИ,
ХТО ВИ
ПРОДОВЖИТИ?
Так, зараз третє вересня,
і я стою тут з Ганою.
Гано, привітайся.
Скажи це в диктофон.
Добре.
Що ми сьогодні робили?
Ми ходили в парк.
А ще?
Ми їли морозиво.
Ми їли морозиво. Щось іще?
І обіймались.
- І? - Тату.
Добре, Гано.
Хочеш записати на диктофон іще щось?
Ні.
Добре. Зіграймо нашу пісню. Готова?
Так.
От і вона. Єдина й неповторна Гана.
Хто там?
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська