Kan du höra mig, MORPHO?
Vi vill gå vidare nu.
Din jävla förnicklade lyckokaka!
Åh, Dusty, du hade visst sönder den.
Det gjorde jag inte.
Du slog med knytnävarna på den.
Jag bara lutade mig med kraft mot den och ställde några frågor.
Och nu säger den "Vänligen se guide"?
Men var är guiden?
Om det hade följt med en guide hade jag väl talat om det.
Pappa, vi måste prata med dig. Var är mamma?
Jag vet inte, Trina. Jag är mitt uppe i en sak.
Jacob och jag... Vi har kommit varandra närmare ganska länge nu...
Ja. Jag är så glad för er skull. Det är toppen.
Men just nu letar vi efter guiden till MORPHO.
- Va? - Tja, mr Johnson och jag
- tryckte nävarna mot bildskärmen... - Vänta nu.
...och nu står det: "Vänligen se guide."
- Men var finns guiden? - Det följde inte med nån guide.
- Du hade nog sönder den. - Inte alls. Varför tror folk...
Jag söker bara efter några jämra svar,
för de här jämra visionerna får folk att mista förståndet, förbanne mig.
Okej. Nu är nog inte rätt tillfälle att fråga om att flytta ihop.
Jag har aldrig sett din pappa så arg.
Du kan väl gå och prata med din pappa så länge
och säga att mina föräldrar sa ja?
Om att vi ska flytta ihop? Ska jag ljuga för honom?
Det är inte att ljuga. De kommer att säga ja, så det är mer en för-sanning.
Okej, vad tänker du göra?
Jag ska leta reda på mamma, så ses vi senare.
- Bra plan? - Antar det. Vi kan väl... Okej.
GUIDE
God eftermiddag, Deerfieldare.
Välkomna till Deercoming-paraden.
Och får jag säga att du är rena visionen idag, Hawaii.
Men tack, coach Eagleson.
På tal om visioner
har många människor tänkt på sin potential i år,
men det enda jag tänker på är om hjorten
ska dyka upp i slutet av paraden.
Alla tecken tyder på det.
På tal om tecken ska vi nu få höra "The Sign" av Ace of Base,
med Deerfield Highs blåsorkester!
Patetiskt.
Ursäkta, jag jobbade hårt med den här plattformen.
Brukar Deercoming-hjorten alltid vara så oförskämd?
Det hör till traditionen.
Lustigt att alla säger att det inte finns hjortar längre i Deerfield.
- Varför då? - För jag såg en.
Den sprang ut framför bilen när jag försökte åka iväg.
- Verkligen? - Ja. Det var väldigt märkligt.
Den var helt vit, som en albino. Den skrämde mig lite.
Därför vände du tillbaka?
Antagligen. Jag vet inte.
Jag vet inte varför jag återvände.
Jag menar, jag vet inte om det fanns nån djupare mening.
Jag är den enda som inte får en vision.
Vill du ha en vision?
Jag menar, ibland undrar jag, om jag hade använt MORPHO...
All tid jag tillbringade i den andra baren.
- Hur vet du att den inte är kvar? - Vad menar du?
Du antog att MORPHO följde dig hit,
men hur vet du att det är samma MORPHO?
- Det vet jag väl inte, men... - Det kanske inte är för sent.
Du kanske ändå kan få ditt kort.
Titta här.
Här kommer Martha och Rose, kaptener på Cruisin' Cruise Inn.
De har nyligen satt in en vallgrav, och gissa om det gungar där.
Om plattformen rockar bra, gör ett besök idag.
Natalie. Cassie. Var är ni?
Kom nu. Det är snart vår tur.
Vi är här. Vi har tagit på oss kostymerna.
Mamma mia. Titta bara.
Ni är de sexigaste små köttbullar jag nånsin sett. Kära...
Ja jäklar. Natalie, jag kunde äta upp dig.
Och Cassie, med all respekt vill jag
ta en liten platonisk tugga av dig också.
- Men nu måste vi sätta igång. - Okej. Vi är redo.
Vi vill bara gå igenom koreografin en sista gång.
Okej. Det går bra.
Lyckligt nog är vi näst sist i paraden, precis före hjorten,
vilket är optimalt för att vinna priser.
Alltså, vi borde göra mesta möjliga av den här chansen,
med typ ett stort tillkännagivande.
Okej. Har du nåt förslag?
Jag vet att du alltid har varit emot hemleverans.
Hemleverans? Giorgio's är enbart en restaurang
- för helgjutna upplevelser, Cassie. - ...upplevelser.
Men kanske en köttbullsbil?
Leverera köttbullar till hemmen med en matbil?
Svaret är ja.
- Vänta, verkligen? - En köttbullsmobil.
Det är synergi. Jag älskar det.
- Han älskar det. - Giorgio, du anar inte
hur ditt "ja" som omväxling, får mig att känna mig uppskattad.
Sluta. Du är uppskattad.
Och jag behöver dina idéer för att min rörelse ska växa.
Och min rörelse måste växa
för att jag ska kunna ge Natalie världens största bröllop.
Giorgio.
Nej. Och vårt bröllop ligger långt bort. Eller?
Kanske inte.
- Du, Natalie? - Ja?
Vad gör du på nyårsafton?
Kommande nyårsafton?
Jag vet inte.
Troligen bergsklättring inomhus och ett turkiskt bad. Jag vet inte.
Ska vi ha bröllop?
Nat, hörde du vad han sa?
Ja. Var det ett ja?
Det är nog ett ja.
Ja. Det är ett ja. Ja.
- Åh, Nat. - Okej, jag går nu.
- Okej. - Ja!
Oj då, nästa plattform är farlig.
För min vikt alltså.
Det är Deerfield Dough,
det vänliga bageriet med ett hjärta av deg.
Och se vad de har bakat ihop i år.
Alltså. Jag har sett stora muffins, men det här är löjligt.
- Pappa. - Ja.
Pappa, jag har hittat guiden.
Vad sa du?
Var hittade du det här?
Hemma hos Jacob.
Varför sa han inget när jag frågade?
- Varför sa du inget? - Det är Koltons kort,
och Jacob vet inte vad det står. Han vill inte titta.
Tog du det utan att fråga honom?
Ja, men han lär inte ens inse att det är borta.
Jag ersatte det med ett av hans tomma testkort.
Jösses, Trina.
Tja, det var din idé.
Det var du som slog sönder maskinen. Det var du som ville ha guiden.
Du gick helt överstyr, pappa. Du var som galen.
- Så, förlåt om jag ville hjälpa. - Okej.
Vad pågår? Har du talat om det?
Talat om vad?
Jacob visste inte, sa du.
Vänta, vad pratade ni om?
Jag tog Koltons kort, förlåt mig.
Men om, typ, MORPHO behöver det för att komma till nästa...
- ...nästa steg. - Steg.
Vänta, vad har Koltons kort att göra med att komma till nästa steg?
Står det "Guide" eller nåt?
Till vårt försvar berättade vi inte det.
Men du är bra på att gissa.
Vad tusan, Trina? Jag sa ju att jag inte ville veta.
Jag vet. Förlåt mig, verkligen.
Alltså, lyssna. Det har begåtts en massa misstag av alla här.
Så du stal hans döda brors MORPHO-kort och ljög om det.
Men jag slog sönder MORPHO-maskinen.
Fast egentligen gjorde jag inte det.
- Jag låste upp en användbar uppmaning. - Vad har jag gjort för fel?
Du har inte gjort nåt fel, Jacob. Så det vara bara Trina.
- Herregud, pappa. - Men ni vet...
...det viktiga som vi får komma ihåg är att vi nu har guiden.
Alltså, jag vet att du...
...troligen tänkte behålla kortet, Jacob.
Men du kan ta ett foto av kortet och behålla det.
Och du har förstås alltid dina minnen av kortet.
Okej. Ta kortet, för fan.
Jacob.
Kära Deerfield-bor, det här är en utbrytarakt.
Under puppstadiet i en fjärils livscykel
ser det ut som om inget händer.
Men inuti puppan
pågår en massa magiska saker.
Ursäkta mig.
Larven bryts ner till ingenting,
- upplöses och blir gegga. - Ursäkta.
Men den är inte döende.
Den blir något nytt, något ännu vackrare än förut.
Jacob, får jag förklara?
Jag borde inte ha ljugit för dig. Jag har försökt att inte ljuga.
Jaha, men du lyckas inte.
Jag vet.
Jag försöker bara att inte, typ, skada folk.
Du sa att du inte ville veta,
och jag trodde det vore lättare för dig om jag sa att jag inte tittat.
Men sen tog du det.
Du bröt dig in i mitt hem.
Jag bröt mig inte in. Du gav mig en nyckel.
- Dörren var olåst. - Du tog min brors kort.
- Varför är det ditt? - Va?
Du tog det ur Koltons plånbok. Varför är det ditt?
Okej, då. Han var din pojkvän.
Du tänkte inte ens berätta.
Kan vi släppa det här? Glöm det, Trina.
Snälla. Glöm det.
Vadå, så du vill inte leva med mig längre?
Jag måste nog vara ensam.
Det är typ min vision.
"Bara en spelare."
Cass. Cass.
Cass, det är vår tur. Är du redo?
Nog är jag redo. Och du?
Varför låter du som Susan, den kedjerökande spelmissbrukaren?
Så här är det.
Jag kanske tappade rösten när jag skrek om bröllopet,
och nu kan jag inte sjunga.
Men jag finns här för dig emotionellt. Hjärta mot hjärta. Bulle mot bulle.
Mm.
Herregud, Nat, jag...
- Måste jag göra det här ensam? - Nej, du är inte ensam.
Jag ska skjuta parmigiana
ut ur konfettikanonerna vid rätt ögonblick.
- Okej. - Du klarar det här.
Okej.
Cass. Oj. Vid alla glödheta köttbullar, se på dig.
Hej, Dusty, måste du just nu?
Måste vadå? Jag kom för att be om ursäkt.
- Okej. - Jag har varit...
Jag har varit frånvarande
och vet att du förtjänar bättre.
Tack.
Jag gav alldeles för mycket makt åt den fåniga maskinen, och sen...
Sen fick jag veta att jag fanns med i Alices vision,
vilket förvirrade mig.
- Jag blev rörig i huvudet. - Fanns du i Alices vision?
Tydligen. Vem bryr sig?
Jag menar, jag finns i ditt liv och du i mitt,
och det är det enda viktiga.
Men du var förvirrad, sa du. Förvirrad om vad?
Nej. Jag är inte förvirrad mer.
Som att du velar mellan mig och Alice?
Nix. Nej, tro inte det.
Dusty, det var du som ville avsluta själv-forskningen i förtid.
Varför, om du fortfarande var förtjust i Alice?
- Jag... - Och varför beter vi oss
som om allt är bra mellan oss när det uppenbarligen inte är det?
Varför trodde vi att vi kunde ta paus
och göra vad vi ville,
och sen fortsätta med våra liv som om inget hänt?
Nej. Jag måste sjunga min sång åt Giorgio i paraden, så...
Ja, det vill du inte missa.
Vet du vad?
Det vill jag faktiskt inte.
Och jag vägrar låta dig
och dina dumma små kommentarer hålla mig tillbaka mer.
Vad betyder det?
Att jag tänker klättra upp på spaghettitornet
och sjunga min jädra sång.
Nat!
Allt väl?
Ja, jag tänkte på senaste gången jag var här.
- Vill du vänta utanför? - Nej. Jag följer med dig in.
Stängt?
Tydligen. Det verkar ha varit stängt ett bra tag.
Vill du ringa ägaren?
Ägaren till baren jag övergav? Nej, knappast.
Har du nyckel?
Det där funkar också.
De har kraften.
De har energin. Det är Deerfield Elbolag.
Ledda av trädfotografen på deltid
och elektrifierande Glen Steichman.
Jag älskar dig, Glen!
Den fångade visst jag.
Det här är mycket viktigt.
Alla jägare, när ni drar släden, ha inte bråttom.
Ge barnen god tid att se mig,
att jubla åt mig.
- Förstått? - Förstått, Izzy.
Förlåt att jag är sen. Jag föll och skadade mig, men ingen fara.
Jag fick klartecken av min läkare.
Tack och lov. Jag tänkte ställa in hela paraden.
Det behövs inte.
Som läkare kan jag intyga att Beau har klartecken
att utföra konståkning eller ta av sig skjortan eller nåt annat.
Det är det sista jag vill.
Inget får ta fokus från hjorten.
Izzy.
Vad fin du är.
Vad är det?
Är det som ett bröllop? Får jag inte se dig förrän du kommer?
Ursäkta mig, jag måste prata med en väljare.
Helt okej. Vi tar några varv och värmer upp.
Hej då.
En väljare?
Bli inte förorättad.
När jag är politiker
måste jag koppla bort min hjärnas njutningscenter
för att kunna fokusera helt på folket.
Jaha, är det vad som pågår?
Eller skäms du för att ses med mig?
Var inte löjlig.
Om du måste ha min uppmärksamhet
just på Deercoming, så här.
Titta bara. Izzy är på gång.
Förlåt. Mina händer blir lite svettiga i de här klövarna.
Okej, gott folk. Nu är det dags.
Den nästa sista plattformen i paraden.
Näst sist men sannerligen inte minst,
Giorgio's Restaurang och Sportbar.
Okej, hör upp, gott folk.
Natalie och jag har bestämt bröllopsdatum, och hela stan är inbjuden! Alla!
Ungar, småbarn. Ta med era hundar. Inga katter, tack.
Och det är inte allt.
Här kommer min cocapitano
med ett särskilt affärstillkännagivande.
Deerfields folk,
Giorgios Restaurang har aldrig praktiserat utkörning.
Men vet ni vad?
Vi är färdiga.
Vi är färdiga med den policyn,
och erbjuder nu köttbullar för hemleverans!
Vi gör stora förändringar.
Men vi tummar inte på vår snabba kvalitetsservice.
Hos Giorgio's får ni ett bord genast,
så ni behöver aldrig vara "Standing In The Queue".
I guess that forever meant never
Bra, Cassie!
Jäklar, alltså.
Jag vet inte varför, men jag trodde att den skulle vara här.
Vilket den inte är.
Vem vill ha en drink?
Och nu stunden vi alla har väntat på.
Det är Deercoming-hjorten!
Va? Det här är en stor besvikelse.
För första gången nånsin kommer inte hjorten,
vilket betyder att i år
får ingen godis i form av hjortspillning.
Många barn kommer att bli väldigt besvikna.
Var tusan är hon?
Hörde du vad han sa nyss?
Många barn är besvikna på grund av dig.
Nej. Skit i dem. Livet är en besvikelse.
- Bäst att de lär sig tidigt. - Ja.
Du är min favoritinvånare.
Hjortgodis?
- Nej. - Kom igen.
- Aldrig i livet. - Snälla.
- Nej, nej. - Jo.
Åh, snälla, nej.
Det där ser...
Jag borde väl inte fråga det här, men jag är liksom tvungen.
Varför använde du inte MORPHO förut?
Jag bara undrar.
Efter all tid i den här baren,
och även när du kom till Deerfield och alla pratade om den,
är två dollar billigt för att få veta sin potential.
Det var nog det där ordet. "Potential."
En av de få saker jag minns av min pappa var
att han jämt pratade med mig om min potential,
men sket fullständigt i att hjälpa mig nå den, vad den nu kunde vara.
Han brydde sig aldrig om mig.
Så jag undvek att göra nåt av utbildningen han köpte åt mig,
eller nåt som kunde uppfattas som att nå min potential.
Så, ja, han förstörde mig verkligen.
Men alla passar ju inte till att vara pappa.
Jag vet inte varför jag lät dig övertala mig.
Du är den som är fixerad vid tecken.
Du är den som tror att allt betyder nåt särskilt, men...
Men jag har inget att hämta här.
- Hana. - Vad är det?
Ska vi lyssna på det?
Låt mig hämta mig lite.
Okej. Jag väntar utanför.
Cass, ditt uppträdande var jättebra!
- Tyckte du verkligen det? - Ja.
Din mamma kände sig nog hotad, så hon ville inte visa sig.
- Vänta... Såg hon det inte? - Antagligen inte.
Jag vet inte vart hon tog vägen, men du stal showen.
Och jag vill även säga
att jag är jätteglad över att Trina ska flytta in hos oss.
Hon tar väl med sig sina egna feminina saker,
men om det är nåt jag behöver kö...
Ursäkta. Sa du att Trina ska flytta in hos er?
Det borde jag nog inte sagt.
Jacob sa att du och Dusty hade sagt ja.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Mamma, din låt var jättebra.
Snälla, lämna mig inte.
- Va? - Jag kan inte vara med din pappa längre.
Jag behöver mer än sex veckor isär.
Och jag är så ledsen.
Så ledsen för att jag svek dig,
men snälla, flytta inte in hos Jacob.
Stanna hos mig, snälla.
Okej.
Okej?
Okej.
- Är du lycklig? - Jag vet inte om det här är lycka, Cass.
Jag har aldrig behövt tänka på det, och det var okej.
Men nu, på grund av en jävla maskin,
måste jag tänka på det jämt.
Och den här maskinen påminner folk om
att våra liv har fler möjliga vägar än en.
LÄRARE/VISSLARE
Ta dig tillbaka till minnet av en plats.
En verklig plats. En fridfull plats.
- Ser du den? - Ja.
Var är du?
Jag åker skidor.
Beskriv det.
Det är snöigt.
Mer i detalj, tack. Du måste se dig själv där.
Okej. Jag åker skidor. Det är snöigt.
Jag är cirka 20 år gammal. Och jag är ensam.
Alltså, jag har valt fel spår på den här...
Eller fel backe, eller vad man ska kalla det.
Så jag börjar åka riktigt fort.
Jag störtar med hög fart utför bergssidan.
Men jag vågar aldrig hoppa.
Och jag vet inte vad som ska hända, men det...
Jösses, det känns ärligt talat som om jag...
...kommer att dö.
Men jag känner mig också väldigt levande.
Hej, lilla vän.
Okej, hjorten.
VÄNLIGEN SE GUIDE
FÖR ATT UPPNÅ
DIN POTENTIAL
MÅSTE DU UPPTÄCKA
VEM DU ÄR
FORTSÄTT?
Okej. Det är nu den 3 september
och jag står här med Hana.
Säg hej, Hana.
Du måste säga det in i bandspelaren.
Okej.
Så, vad har vi gjort idag?
Vi gick till parken.
Okej, och mer?
Vi åt glass.
Ja, vi åt glass. Och mer?
Vi kramades.
- Och mer? - Pappa.
Okej, Hana.
Är det nåt mer du vill säga till bandspelaren?
Nej.
Okej. Då spelar vi vår sång. Redo?
Ja.
Här är hon, den enastående Hana.
Hallå?
BASERAD PÅ BOKEN SKAPAD AV M.O. WALSH
Undertexter: Bengt-Ove Andersson