ШЕРИФИ НЕ РОЗЗУВАЮТЬСЯ
ШЕРИФ
Кістку псу
Кохана, я додому несусь
Що ж мені робити, містере Джей?
Я знаю, що це фальшива посада й значок.
Але я пішов з ковзанки
і повинен якось триматися на коні.
Не хочу бути хлопчиком, який блював у ботанічному саду.
Не хочу бути посміховиськом.
То візьми картку й подивися видіння.
Якщо буде схоже на моє,
то воно допоможе тобі відпустити те, що тебе стримує.
МОРФО
ХТО ВИ
Я побачив, як мене вирвало в ботанічному саду.
Автомат по суті змусив мене пережити найпринизливіший день у житті
в миленькому анімаційному форматі.
Бачиш? Це ж суперово.
Що тут суперового?
Якщо твій найпринизливіший день так далеко в минулому,
то далі ставатиме лише краще.
КВИТОК ДОЛІ
Що за чорт?
Волтере! Волт.
Привіт.
Волт, що ти робиш? На чому це ти тупцяєш?
- Доброго ранку, Іззі. - Не доброранкай мені.
Я твій контакт на випадок невідкладних ситуацій
і в мене забагато справ, щоб летіти щоразу, як у тебе стає серце.
Я не боюся серцевого нападу.
Окрім того, тепер мій контакт – Бо,
бо він лишився зі мною в лікарні.
Даруй?
Я б лишилася з тобою, якби не страждала
через жахливу травму, яка ледь не прикувала мене до візка.
- Яку травму? - Вона підвернула ногу в лабіринті.
Вибач, а це хто?
Моя прекрасна фізіотерапевтка Фрея.
Може, вона допоможе тобі з коліном?
Приємно познайомитись, Іззі. Я голосувала за вас на виборах.
Усі голосували за мене на виборах.
Допомоги мені не треба.
А як же жахлива травма?
Вона така для інших.
Я професійна танцівниця, а тому стерплю будь-який біль.
Я робила глісе зразу після пологів.
Це, звісно, вражає,
але я бачила, як люди повністю втрачають мобільність, ігноруючи біль.
Ага.
Приходьте до мене на тренування опору в громадський басейн.
Чудова думка!
- Фреє. - Так?
Я тренуюся сама у великій гідромасажній ванні вдома.
Потужний напір чудово тренує опір.
Ну, якщо передумаєте...
О боже. Оце ви напосідаєте.
Добре.
Я прийду в громадський басейн,
якщо пообіцяєте, що там не буде преси.
Зроблю все можливе.
ЖИВИЙ ВИСТУП «ПОКИНУТИХ» У ЛОНДОНІ
ПОКИНУТІ ПАЦАНИ
Кассандра Габбард. Місіс Габбард.
Габбард-мати, сісти й не встати. Їсть...
Дасті, що тобі треба?
Нічого. Просто хотів тебе попередити.
До нас сьогодні заскочить Еліс зі школи.
Еліс, з якою ти зустрічаєшся, заскочить до нас додому?
Вона має щось мені передати.
Це терміново. Щойно написала.
Не панікуй.
Отже...
Ти чекала на посилку?
Ні, це вона. Я жартував. Я знав.
О боже. Мені сховатись?
Що? Ні, не треба ховатись.
- Може, я сховаюся? - Ні. Нащо?
Ніхто не ховається.
- Дасті, відчини. - Бо за дверима вони.
- Привіт! - Здоров!
- Хто ця красунька? - Ага.
Вона сьогодні дивна.
Хекає й метається.
Мабуть, тривожиться, бо...
ночує в незнайомця.
Ми швидко роззнайомимось. Правда, Йо-Йо?
Даруй за це. Я не знайшла сиділку,
а вже погодилася піти на сальсу з директоркою Пет.
Важко сказати «ні» сальсі. Ані танцям, ані смачнющому соусу.
Касс?
- У нас гості. - Привіт!
- Ого.
У вас красивий будинок.
Дякую, Еліс.
А в тебе красивий пес.
І ти така красива.
Ти теж дуже красива.
Дві прекрасні жінки, один красивий дім.
Над чим працюєш?
Майструю куртку з «Покинутими пацанами».
Буде подарунок для подруги, Гани.
«Покинуті пацани»?
Я більше любила «Бойслем».
Ясно.
То ти від мене трохи молодша.
Що? Ні.
Тут нема нікого молодшого.
Просто різні точки зору.
Що скажеш, Йо-Йо? Який твій улюблений гурт?
Люблю «Гав-гавкіт».
Знаєте, я вже піду.
- Так. - Ага. Іди. Краще йди.
Рятуйся.
- Дуже дякую, Дасті. - Без питань.
- Гарної тобі сальси! - Дуже дякую.
Па-па!
Ходімо.
У нашому домі собака твоєї дівчини.
Вона не моя дівчина.
Просто жінка, з якою я був на кількох побаченнях.
Так ти сказав Тріні?
Я ще не казав Тріні, бо це було б дуже незручно.
А ми не хочемо, щоб було незручно.
Іди вже.
Розважайся зі своєю Йо-Го.
Вона Йо-Йо. Її назвали Йо-Йо
на честь знаменитого віолончеліста Йо-Йо Ма.
Еліс прекрасно грає на віолончелі.
Інформація, яка тобі зараз не потрібна.
Я заведу тебе вниз. Ходімо.
Ого. Ану, покажіть нам.
А тепер обличчя.
О боже. Вибачте, але що це за свіжоголений татусь?
Мені неприємно.
Як більше сподобається докторові Вудс? Напружена чи розслаблена?
Напружена. Розслаблена.
- Можна ще раз напружену? - Так. Годі.
Як нам знати, що сподобається Вудс?
Як ти взагалі з нею познайомився?
Ми фліртували в лікарні,
коли я доглядав за містером Джеєм.
А останнім часом я багато думав про те, щоб вернутися...
В сідло. Так. Ти це постійно повторюєш.
Потрібна допомога.
Я розриваюся.
Кошеня чи скорпіон?
- Кошеня. - Ні те, ні те.
Звісно, що кошеня. Я вас перевіряв.
Що перевіряв? Яким крінджовим будеш на побаченні?
Чекайте. Покажу весь образ.
О боже.
За що мені це?
Джейкобе, це ж добре. Він...
Точно? Не імпульсивно і трохи небезпечно?
Він поголився.
І вперше йде на побачення після смерті мами.
Джейкобе.
Не знаю, що у видінні переконало його, що це хороша думка.
Нам і не треба знати.
Якщо Бо почувається сексуальним і вільним, хто ми такі, щоб судити?
Окрім того,
якщо я пережила татові поцілунки з моєю вчителькою,
то ти впораєшся і з цим.
Добрий вечір вам.
- О боже. Ви такий сексі. - Тільки не бери ласо.
Ти мене впіймав. Чудово.
Волтере, що це? Чому тут стільки людей?
Це що заняття з синхронного плавання для немічних?
Ми прийшли на акватонус. Радію, що ти будеш з нами.
Хвилинку. Я прийшла на приватне заняття з Фреєю.
А не плюскатися в басейні з пенсіонерами.
Ні. Фреїне заняття не лише для старих, Із.
А й для успішних спортсменів.
Мій молодий пружний задок тут щотижня. Тобі сподобається.
А найкраще, що після заняття ми винагороджуємо себе серією «Коломбо»
і «Байдиком» удома в Джеральда.
Як ти, Джеральде?
Такий міцний. Дуже міцний.
Вибач, що за «байдик»?
Що? Серйозно, Із? Не знаєш «Байдика»?
Це коротка гра на слова. «Словесна забава».
Аж завидки беруть, що ти зіграєш її вперше.
Я її ніколи не гратиму. І на заняття не піду.
Та ну, Із. Спробуй.
Ти полюбиш Фрею. Вона майстриня фізіотерапії.
Усі її боготворять.
Ще побачимо.
Погнали. Як же я люблю акватонус.
Колодою у воду!
БАР «БЕДФОРД»
Добрий вечір, Гано.
Шериф власною персоною. Прийшли мене заарештувати?
Ага. Прийшов заарештувати тебе за вбивство.
Ти вбила тих дітей.
- Боже, Бо. - Вибач. Імпровізація – не моє. Нерви.
Який стіл тут найкраще підходить для побачення?
Раджу отой з поганющим освітленням.
прямо посеред зали.
Ідеально. Звідти добре видно двері.
Я жарт... Нехай.
- Малий. - Послухай, я не хочу пити.
Я приглядаю за татом на важливому побаченні.
Ну добре. В такому разі я залюбки втрачу ліцензію.
Гано, прошу. Ти ж у мене в боргу.
Я так не вважаю.
Пам'ятаєш Колтона? Мого брата?
Який приходив у твій бар.
А ти мені не розказала
і місяцями це приховувала.
Ти справді зараз маніпулюєш братом?
Щоб його смерть не була марна.
Підозрюю, що на побачення його підштовхнуло видіння?
Я теж підозрюю.
Боже, ці видіння такі химерні.
Було значно простіше показувати одне одному картки.
Надіюся, вона не змусить його чекати.
Від нервів він розчухує голову.
- Як там собака? - Усе суперово. Дякую.
Ага. Чудова собака. Така спокійна.
Я чула, як ти 20 хвилин благав її вгамуватися. Успішно?
Тепер вона сидить. Не повіриш, навіть лежить.
- От чорт. - Ти щось шукаєш?
Ні. Хотів спитати: де ми тримаємо старі рушники?
- Не на кухні. - Точно.
А ще мене цікавить, чи є в нас гумові рукавиці.
Гумові рукавиці?
Усе нормально?
О, так. Так.
Просто мені потрібні старі рушники й гумові рукавиці.
А ще, якщо є, то невощена зубна нитка.
Кажи, що там унизу.
Ну... пам'ятаєш Йо-Йо?
Ага.
У неї зараз складний момент.
Який у неї момент?
- Здається, перейми, Касс. - Перейми? Як при пологах?
Ага, будуть цуцики.
Як ти знаєш?
Спершу я подумав, що вона просто тривожиться,
тоді – що вона переїла, тоді – списав усе на гази.
Але, якщо вірити інтернету і масам, які я намацав
у її животику,
це пологи.
Ясно.
- Ти дзвонив ветеринару? - Дзвонив.
Мені сказали: якщо вона вже обрала собі «гніздо»,
її краще не чіпати.
- А вона вже обрала гніздо? - Так.
На моєму ліжку.
Тому потрібні лише рушники й рукавиці.
І зубна нитка для пуповини, щоб відрізати кров'яний...
Слухай. На цей раз я тебе виручу.
Бо на кону життя тварини.
- Зрозумів. - Але тоді
я перша візьму на руки цуценят.
Тримайся, Йо-Йо.
Так.
Добре робите. Продовжуймо.
І п'ять, чотири, три, два, один.
У своєму темпі повільно підніміть праву ногу.
І якщо подужаєте, підніміть коліно перпендикулярно до тулуба.
Нічого, якщо це станеться не сьогодні.
Отак.
Власне, не так.
Коліно має бути розслаблене, а не витягнуте.
Моє коліно витягнуте, але я цілком розслаблена.
Не те, що я просила. Наступного разу слухайте.
А тепер бігун. Побігли!
Йоу. Сказитися.
Між вами така напруга.
Сексуальна напруга.
Між нами з Фреєю?
З чого це ти взяв?
Вона ще нікого так не вичитувала.
Напруга шалена.
Рівні спини.
Люди часто до мене жорстокі через заздрість і ревнощі.
Сама глянь, Із.
Інші теж халтурять, але вона на них не кидається.
Містер Джонсон просто занурюється у воду.
Довго було?
Сорок дев'ять секунд, містере Джей.
Можу довше. Нова спроба!
Кажу тобі, Із. Я відчуваю сексуальні вібрації.
А те, як вона з тобою говорить...
- Вона точно домінантка. - Хто?
Іззі, якщо вам не цікаво, можете побазікати у вестибюлі.
Увага на мене. Сюди й сюди.
Шалена.
Тату, минуло сорок п'ять хвилин.
Хоч у телефон глянь чи що.
Він конає всередині, але гордість не дає піти.
Боже, не знаю, скільки я ще витримаю.
Що? Це не смішно.
Доволі смішно. Ти переживаєш більше, ніж тато.
Я в курсі, Гано. Я в курсі.
Усі тривожні гени дісталися мені.
Тато й Колтон могли вимкнути
мозок, дивитися футбол і спати.
А я мусив за все переживати.
Ага. Тоді в барі твій брат здався мені на диво безтурботним.
Як на людину, яка збиралася порушити закон.
Він користувався МОРФО?
- Що? - Колтон, коли прийшов у бар.
Я про це раніше не питав, але ж МОРФО там був?
Так. Але я не знаю.
Я не бачила, щоб він до нього підходив, тому не знаю.
- Вибач. - Нічого.
Додам до списку того, чого я ніколи не дізнаюся про брата.
Зачекай. Що робить тато? Він іде?
У вас упала виделка.
Ні, він підняв чиюсь виделку...
Гарного вечора.
...і вертається за столик.
Нічого сумнішого ти в житті не бачила?
Я багато часу провела в барах,
але це вже близько.
Ця підходить. Гарна, заспокійлива, тиха класична музика.
Створимо для Йо-Йо приємний дзен. Саме так.
«Усі цуценята народжуються з мігренню»?
Що? Ні, з мембраною. Так, це логічніше.
Коли ти нарешті купиш окуляри для читання?
Не зараз, Касс.
Я читаю «Поради Поли для псячих пологів».
Гортаю, гортаю.
Боже милий, Поло. Ми зрозуміли.
Ти любиш собак. А як же великі шрифти?
Я не можу. Читай ти, у тебе нормальний зір.
- Добре. - Я займуся брудною роботою.
Добре.
«З вульви стирчатиме сірувато-синій мішок, а це значить,
що скоро народиться цуцик».
Шукаю мішки.
Так. Тут багато кольору, про який ти згадувала.
Це...
Розумію, чому тебе прикривали при народженні Тріни.
Язикатий грубіян, знаю.
О ні. Чекай.
Чому вона так скавчить?
О боже. Вона вмирає? Дасті.
Касс, вона відчуває певний дискомфорт,
який може бути пов'язаний з пологами.
Що за чорт?
Тріно, усе нормально.
Просто на ліжку народжує собака.
Чия це собака?
- Подруги зі школи. - Вона вмирає?
Ні, не вмирає.
Скажу більше: я бачу голову.
Голову цуцика!
От чорт. Дзен не помагає.
Вона дуже, дуже напружена.
Її тіло в напрузі. Зроби щось.
- Касс. - Що?
З собакою все добре. Як ти?
- Добре, але мені треба сісти. - Ти вже сидиш.
- Чорт, я сиджу. - Тріно, будь ласка,
забери маму і звари м'ятного чаю.
Добре.
Касс, може, піди нагору, сядь на холодні кахлі,
візьми голову між коліна й полічи до десяти?
Добре. Одне прохання.
Як цуцики будуть чисті, поклич нас їх тримали.
- Дуже треба, дякую. - Працюй, тату.
Ти молодець.
О, так. Де зубна нитка?
Пола не жартувала.
Там багато слизу.
Яка емоційна мить.
Прошу, Джеральде, ходімо наступного тижня до мене.
На моєму телевізорі в 5K ми бачитимемо відзеркалення камери в оці Коломбо.
- Даруйте, Фреє. - Ага.
У мене мало часу, тому хотіла швиденько спитати,
чи не викладаєте ви на вищому рівні.
Який би підійшов мені.
Я не викладаю по рівнях.
Я рада всім, і кожен працює у своєму темпі.
Ясно.
Просто я переживаю, що біля мене інші почуватимуться слабкими.
Та якщо таке заохочується, я не стримуватимусь.
Добре, Іззі.
- Просто щоб ви знали... - Так.
я на занятті не базікала.
Це Джорджіо говорив до мене, а я просто відповідала.
Так смішно.
Йому здалося, що ви зі мною фліртуєте.
- Тож... - Це таки смішно.
Зазвичай я не люблю тих, хто вважає себе кращим за інших,
огризається і думає, що я фліртую, коли я просто працюю.
Так подумав Джорджіо.
І не треба цього зухвальства.
- То я зухвала? - Так, ви зухвала.
Добре. Буду знати.
Хочете сходити десь випити?
Так, хочу.
Добре.
Гарно, Іззі. Моя дівчинка. Готова до «Байдика»?
Нізащо.
Джейкобе, ти чому тут?
Усе гаразд?
Ага, я весь час просидів отам.
Справді? Я тебе не помітив.
Мабуть, надто захопився.
Тату, я приніс огірки, бо навряд чи доктор Вудс прийде.
Я вже зрозумів.
Минуло 74 хвилини.
Я збирався дати їй «Рівно опівдні».
«Рівно опівдні» триває 85 хвилин,
і я подумав, що це достатньо.
Та, мабуть, пора вже йти.
Співчуваю. Знаю, тобі було нелегко.
Так.
Тату, я знаю, що після смерті мами було складно.
Так, але тобі було ще складніше, Джейкобе.
Я не можу з тобою про це говорити.
Мама вміла все владнати.
Знаю.
А коли вмер Колтон...
я ніби знову її втратив.
Ви, діти, стільки в неї перейняли.
Коли ми втратили маму, це була...
жахлива трагедія для нашої сім'ї.
І я думав, що гірше вже не буде.
Було паскудно, але так уже склалось.
А тоді вмер Колтон...
- Знаю. - І їх стало дві.
- У нас дві трагедії. - Знаю.
- Це не чесно. - Не чесно.
І, мабуть, тому
я хочу вберегти тебе від інших лих.
Навіть бачити, як тебе покинули...
Сьогодні не сталося нічого поганого.
- Знаю, але... - Я серйозно, Джейкобе.
Сьогодні я пішов на побачення.
Вона не прийшла – їй же гірше.
Мене все життя тривожило, що про мене думають інші.
Я ніколи не вважав тебе тривожним.
Знаєш, чому багато років тому мене вирвало в ботанічному саду?
Через поганий хот-доґ?
Не знаю.
Того дня мене вирвало, бо я збирався
розказати татові,
що я більше не хочу грати в баскетбол, а хочу...
займатися фігурним катанням.
- Серйозно? - Ага.
Уяви собі, щоб на це сказав дідусь.
Боже, уявляю.
А тоді він так розсердився, що я зганьбився, обблювавшись,
і я так йому й не сказав.
Коли я сьогодні готувався до побачення, живіт крутило так само, як тоді.
Але знаєш що?
Мене не вирвало.
Поки що. Якщо й далі налягатимеш на огірки...
- Я сходив на побачення! - Добре.
Дами, у нас близнюки.
- О боже. - Акуратно.
Такі милі. Хочу їх обіймати.
Ні.
Хочу їх назвати.
Може, Брент і Себастьян, як з «Покинутих пацанів»?
Та ну, Касс.
Ти ж знаєш, що Еліс більше любить «Бойслем».
То це собака міс Вікстед?
Так. Просто виручаю колегу.
Вона точно захоче обрати вам імена сама.
Це несправедливо. Ми ж усе зробили.
Усе зробила Йо-Йо. Я ми просто її настановляли.
А з тебе непоганий наставник.
Так.
Пам'ятаєш, як я народжувала Тріну,
а ти наспівував нестерпні ірландські колискові?
- Не такі й нестерпні. - Колискові чудові,
але співав ти так кепсько, що я не могла думати про фізичний біль.
Це ж і було моє завдання.
Було. Ми хороша команда.
Вибачте, що між вами відбувається?
Ви стріляєте в одне одного очима, говорите компліменти
й приймаєте разом пологи в собак.
Що? Ваше «самознання» завершене?
Уже все?
Бо трохи дивно бачити, як тато цілується з учителькою,
а через день приходить додому, і у вас тут сімейна ідилія.
- Ти цілувався з Еліс? - Ти нас бачила?
Ага. Як я розумію, мамі ти ще не розказав?
Ви ж наче одне одного підтримуєте.
Підтримуємо, але ж не геть усе розповідаємо.
Слухайте, я за вас уболіваю, справді.
Розумію, що це важливо для вашого саморозвитку,
але вся ця ситуація – ви живете разом, хоч ви й не разом,
розходитесь, але приймаєте пологи у собаки татової дівчини, –
це бентежить усіх навколо.
Тому розберіться нарешті.
Ми сьогодні трохи пустилися берега.
Згодна.
Вона має рацію.
Це бентежить.
Мене теж.
- Я не знала, що ви з Еліс цілувались. - Так.
А тепер у вас ще й спільна собака?
Та ну, Касс. Усе не так.
Думаю, тобі варто пожити деінде.
Справді?
Так. Ти явно пробуєш нове.
Я теж хочу, але поки ми живемо разом,
я буду постійно тобі допомагати.
Якщо це тебе втішить, ти не дуже помогла.
Ясно.
Слухай.
Віднеси їх матері, а матір – її матері.
Прощавай, Брент. Прощай, Себастьян.
Мені так жаль, Бо.
М-р Малік думав, що на сальсі в нього був інсульт,
але виявилося, що просто оніміла рука.
Хоч декому таки стало зле.
Я вільна в четвер, якщо ти погодишся дати мені другий шанс.
Ура. Я ще в грі.
Ти дав їй домашній номер? Я не знав, що він іще працює.
Він був на саморобній візитівці, яку я їй лишив.
Я використовую його як гарячу лінію шерифа,
але зазвичай мене хіба що розігрують малі шибеники.
Я радий, що ти віддав картку шерифа, якщо це помогло тобі
дійти аж сюди.
Так.
Вони нам не потрібні. Правда?
- Це ж просто картки. - Так.
Можливо, Колтон теж мав картку.
Я не знаю,
але він заходив у бар, у якому раніше був МОРФО.
Це схоже на те, на що б він...
змарнував гроші.
Ти не дивився, що там?
ВАШ ЖИТТЄВИЙ ПОТЕНЦІАЛ
Хочеш відкрити?
Вирішуй сам.
Добре.
Особисто я не хочу.
Навіть якщо ми глянемо, то ніколи не дізнаємось.
Його потенціал.
Так.
Може, її спалимо?
Ні, не хочу її палити.
- Ні. - Ні.
Добре.
Було б приємно щось спалити.
Я тримаю в руках пакетик чипсів зі сметаною й цибулею,
які так любив Колтон і які нам з тобою здаються огидними.
Проте чомусь
ми й досі їх не викинули.
Тату, хочеш...
Колтоне, ми ніколи не забудемо, що тебе втратили.
Але така раптова й несподівана втрата...
дуже нас розворушила.
Ти показав, що життя дуже крихке.
І треба жити на повну, поки є час.
Ого. Боже, який сморід.
- Я не подумав про пластик. - Ага, всуміш з простроченою сметаною.
Напевно, нам не варто цим дихати.
Ще й душок опісля.
Знайду щось краще для спалення.
Ага. І прихопи протигаз.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська