«Висновок такий: понижуємо сирну помадку Шіли
до трьох... двох зірок».
Доброго ранку. Чао, белла.
Боже, це для мене?
Не бачу тут інших розумничок, які люблять лате й фруктові пластівці.
Де ти їх узяв? Такі безбарвні.
Імпортував з Канади,
бо штучні барвники в американських хрустких кільцях шкодять...
- Моїм очам. Джорджіо, це ідеально! - Ага.
Добре, але перш ніж їсти, зазирни в миску.
Джорджіо.
Святі банани, це ж...
Чемпіонський перстень Кубка Стенлі?
Ні.
Але він виготовлений за мотивами персня Стенлі,
і я замовив його для тебе, бо ти варта найкращого персня,
і я уявляю, як ти хизуватимешся ним увечері в ресторані.
Я думала, що ресторан сьогодні закритий.
Дасті ж проводить для учнів астрономічний вечір.
Теоретично «Зоряна астрономічна доба» лише для учнів.
Та в тебе є цілодобовий доступ до мого ресторану, дому й серця.
Ми розкладемо намети в залі
й проєктуватимемо зірки на стелю.
Я забронював найкращий намет для нас і Саванни.
Наша перша сімейна ночівля під зорями.
Що не так? Я відчуваю, що щось не так.
Що? Ні. Усе нормально.
Усе дуже, дуже чудово.
То що сталось?
Я помітив, що вчора ти спала на своїй половині ліжка.
Просто... думаю...
може, нам слід трошки сповільнитися заради Саванни.
Вона ще не готова до першої сімейної ночівлі під зорями.
Авжеж. І я так подумав.
А ще я обіцяла Касс дівчачий вечір,
щоб підтримати її самознання. Тому...
Це не значить, що я втрачаю запал до стосунків.
Розумію, сонце. Не переймайся.
ДЖОРДЖІО
СУПЕРЗІРКА
КВИТОК ДОЛІ
Що скажеш?
Табличку краще поставити біля стойки чи біля бару?
Придумав. Може, вдасться підвісити її зі стелі.
- Це не має жодного значення, Джі. - Що? Авжеж має, Ді!
Прийде моя майбутня пасербиця. Для мене це дуже важливо.
Це не просто твоя ночівля з групою випадкових підлітків.
Це не група випадкових підлітків.
Це освітня подія для моїх учнів, яку я обдумав і організував.
Я навіть дістав зоряний проєктор.
- Знаю, Ді, ми ж співорганізатори. - Чому на плакаті твоє ім'я?
Чому там пише «Зад Джорджіо»?
Там не пише «Зад Джорджіо».
ЗОРЯНА АСТРО ДОБА ДЖОРДЖІО
Так, «Зад Джорджіо».
Краще б там було «Зад Дасті й Джорджіо».
Або просто приберемо плакат.
Яке моє завдання як шерифа?
Я знайшов усі виходи,
але, здається, рівень загрози низький.
Вибач, Бо, я запросив тебе як охоронця,
який стерегтиме обручку Наталі.
Але вона не прийде. Бо втішає колишню дружину Дасті.
Ми ще не колишні. І в нас добрі стосунки.
Проте, якщо хочеш лишитися, ще один наставник нам не завадить.
Чудово! Несподівано зазиратиму в намети дітей.
Щоб не нахабніли.
- Краще не треба. - Як скажеш.
Хочеш влаштувати підліткову оргію – твоя справа.
Я...
Привіт, я на оргію.
Бачу, ти принесла на оргію повний чохол...
- Ага. - ...штук.
Ти ж розумієш, що я не грала на публіку
- вже багато років? - Ти чудово виступиш.
На що я готова заради тебе.
Ми обоє готові... всіляко одне одному допомагати, міс Вікстед.
Гляньте на мого хлопчика Ді, який поводиться, як школярик.
Прекрасно.
Перестань. Давай сьогодні без таких коментарів.
Тут буде Тріна, і я буду вдячний, якщо ти мовчатимеш.
Тріна не знає про тебе з Еліс?
Нема що знати. Ми з Еліс навіть не, сам знаєш...
Не знаю. У голові прямо зараз розгортаються
- сотні сценаріїв. - Не цілувались. Навіть не цілувались.
Що? Чому ти такий повільний, Ді?
- Вона тобі що, не подобається? - Подобається.
Кассі ж дозволила тобі зустрічатися з іншими.
Власне, Касс сказала, що нам обом можна.
- Але вона нікого не має. - Ти не знаєш.
Ні... Що? Та ну.
Не хочу сьогодні про це.
Я тебе почув, Ді.
Але якщо хочеш скористатися сьогоднішньою ніччю під зорями,
не можу уявити романтичніших обставин.
Пожежна тривога працює!
Ось чому ти тут, Бо!
ОАЗА РОЗВАЖАЛЬНИЙ ЦЕНТР
ВИГАДНИЦЯ
Знаю, ми довго добиралися, але повірте, це місце того варте.
Першокласний шик і гламур.
І гарантовані безплатні напої.
Авжеж. У таких сукнях.
Ви дуже красиві.
Ми виглядаємо ніштяково. Люди ще кажуть «ніштяково»?
Ти кажеш «ніштяк», і я кажу, що це ніштяк!
Я так не казатиму, але нехай.
Так! Ходімо!
- Даруйте. - Вибачте.
Напої безплатні, бо це казино?
Я бувала тут з Майком, і тут було значно ніштяковіше.
Бачу, що сьогодні тут дуже різношерстна публіка.
Не знаю,
міцні напої на місці, та ще й тропічна тема.
А ще кожні пів години шоу «Магічний Марк».
Ми вже тут,
а це моя перша дівчача гулянка за дуже довгий час.
- Тому буде забава! - І ставки!
- Забава. - Так.
- Ставки. Будуть. - Азартні ігри. Забава.
Якщо хочемо забави, робимо ставки.
Марк зробив ставку на стрінги.
О боже. Я придумала.
Тут нас ніхто не знає, тому можна прикинутися іншими людьми.
Я робила таке в Італії. Потрібна легенда.
Я в захваті. Так! Зараз.
Я буду Сюзан О'Кіф,
жінкою з темним минулим, яка багато грає й курить
і якій щастить в іграх, та не в коханні.
На диво продуманий образ.
Я в захваті. Добре.
Я буду Брітт,
я відома тусовщиця,
у якої чоловік у кожному місті.
А я буду Ганою, барменкою, яка живе сама й не має друзів.
- От і чудово. - Так.
Ходімо, дівчатка. Сюзан готова сідати за стіл.
Той дівич-вечір уже йде.
- Чудово. Сідаймо. -«Дівич-вечір»?
Яка краса!
Бажаю нареченій успіху в шлюбному житті.
Я ж Брітт і не дам жодному чоловіку себе приручити.
Сьогодні вечір Сюзан, чорт забирай,
і мені не терпиться втамувати свою жагу!
П'ять соток у фішках для мене, солоденький!
Усім привіт. Заходьте.
Вітаємо. Вітаємо на вечорі «Зоряна астрономічна доба».
Саме так. Астрономічна ніч від Джорджіо й Дасті.
Заряджаймось.
Коли я кажу: «Зірки», відповідайте: «Галактики». Зірки!
Галактики.
Трохи спокійніше.
Привіт, тату. Тут топово.
Скажи, непогано?
Мене здивувало, що прийшло стільки учнів.
Джорджіо обіцяв безплатну піцу...
Бачиш, Ді? Ми співорганізатори.
Саванно! Привіт, сонце.
Я зайняв для нас найкраще покривало.
Прямо в центрі всесвіту,
- бо ти центр мого всесвіту. - Окей.
Я вже хочу чогось навчитися.
Не знала, що ти любиш зірки.
О, так. Так.
Вражає, на що здатні ці маленькі проєктори.
Ага, задрот.
Можеш кепкувати.
Я вважаю, що це краса.
А музика створює атмосферу.
Міс Вікстед прямо-таки квилить на віолончелі.
Тату, приємно бачити в тобі таку пристрасть.
Що? Ні, ні.
Між нами з Еліс жодної пристрасті. Я просто...
Просто запропонував їй зіграти.
Я про астрономію.
- Точно. - Точно.
Ага. Зірки – то любов.
О боже, Джейкобе, дзвони в поліцію.
- Що? Чому? - Хтось украв твої шкарпетки.
Хороший жарт. Вартий мого переляку.
Що це таке, сер?
Не знаю, просто здалося, що всі надто зважають на комфорт.
Я відчуваю дискомфорт, коли бачу твої голі щиколотки.
Та ну, тобі ж подобається.
До речі про дискомфорт,
тато сказав щось потенційно дуже тривожне...
Джейкоб! Як там «Метелик»?
Пусте, ми не говорили.
Трев, привіт.
Я неідеально розумію французьку,
але ті крихти, що вловлюю...
відкрили мені очі.
Вибач, а чому тут Тревор?
Зачекай, намагаюся зрозуміти, що це за музичний твір.
- Це Голст. - Це Голст.
«Юпітер» з сюїти «Планети».
Ми граємо на музиці.
Так, це попкласика.
Ми хоч разом сидітимемо?
Чи хочеш дивитися на зірки зі своїм близнюком?
Логічніше було б дивитися на справжні зірки,
особливо сьогодні, у кривавий Місяць.
Покривала ж великі. Може, сядемо разом?
Усім привіт.
Дорогі любителі зірок і небесні мрійники.
Я містер Габбард – ваш учитель історії.
Сьогодні ж я стану вашим провідником у нічному небі.
Вимикай світло, Ріто.
Ого.
Ледь чи не все світло від зірок, яке ми бачимо в небі,
з'явилося там сотні років тому.
Тому, підводячи погляд, ми зазираємо в історію.
Шалено неприродно.
Я буду перемикати проєктор, тому запросив
дивовижного отця Ройбена
стати нашим оповідачем. Отче Ройбен.
Мудро. Бо в отця Ройбена глибокий голос, як у самого Бога.
Хороший кастинг.
Тисячі років тому, коли Гомо сапіенс уперше почали підводити погляд,
то помітили зв'язок між світом нагорі й світом унизу.
Та почнемо з чогось ближчого. З нашого дому...
- З Дірфілда. - ...з Молочного шляху.
Поїхали.
Ні. Зараза.
Містере Габбард, що таке? Нам же цікаво.
Мабуть... Це з проводами щось.
Техніка нас підвела. Як несподівано.
- Тату, помогти? - Ні, все нормально.
Знаєте що? Зробимо паузу, поки ми розбираємось.
- Добре. - Ріто, ввімкни світло.
Дякую.
Ми, мабуть, підемо дивитися на справжні зірки.
Джейкобе, я тебе майже не бачу.
Ти ж наче сама цього хотіла?
Вибач, що?
Я йому такого не казав.
Можу не йти. Можу пропустити кривавий Місяць.
Можеш пропустити кривавий Місяць?
Я б подивилася.
Ні. Не треба... Кривавий Місяць – це лажа. Ні.
Знаєте, у мене є оголошення.
- Кому свіжої гарячої піци? - Мені.
Пропустіть.
Я піду. Скоро вернусь.
- Принести шматочок? - Один.
Давай, червоне, іди до мами, не треба драми.
Червоне.
Сімнадцять, чорне.
- Срані бичачі яйця! Чорт. - Боже, я виграла!
Виграла.
Ти виграла? Щасливиця.
Сімнадцять! День народження донечки Тріни.
- Тріна – ваша дочка? - Так.
Щось не подобається?
Те, що Брітт багато туснячить, не значить,
що в неї не може бути дочок.
У мене стільки донечок, що й не злічиш.
По донечці в кожному порту!
Ти відходиш від ролі.
Мабуть.
Сюзан, може, поставиш не на червоне?
Нє, у Сюзан система.
Я ставлю на червоне,
а коли програю, то подвоюю ставку, і теж на червоне.
Тоді, коли я програю, знову подвоюю.
Продовжую подвоювати ставку
і тому ніколи не програю.
Але ти дуже багато програєш.
- Так точно можна програти. - Не можна!
Це перевірена система.
Я читала книжку.
Чекай, то ти знала, що тут будуть азартні ігри?
Ні!
Саме життя Сюзан – як азартна гра. Розумієте?
Давай, колючко, крути колесо. Покажи мені червоне.
Це нагадало мені, як у Монте-Карло, де...
- А ви? Яка ваша історія? - Так.
Я Гана.
Гарно.
- Двадцять шість, чорне. - Курва, що?
Ця гра мене намахує.
Вибачте, дами. Проте я мушу закрити стіл.
Чому? У мене закінчилися фішки?
- Я візьму ще. - Ні,
я просто маю інше завдання.
Ви Магічний Марк?
Фокусник не розкриває своїх секретів.
Але так.
Слухай сюди, Магічний Марк.
Іди на сцену, потряси казковим задком.
Покажи їм супершоу, а тоді мчи сюди.
Де тут банкомат?
Не думаю, що не варто.
Варто тобі прибрати лапи від моїх рук.
Сюзан потрібна сигарета й бурбон, терміново.
Я тут не працюю.
У вашої подруги проблема.
Ось маленька кнопка, яка блимає зеленим.
Якщо я просто її...
- Ти ба. - Овва.
- Ми його полагодили. -«Ми»? Аякже.
І нема кому оцінити.
Я тут.
Не хочу перебільшувати,
але, мабуть, тепер ти моя улюблена віолончелістка.
- Ого. - Точно в першій п'ятірці.
Дякую.
Так кумедно.
Навіть тепер, коли граю,
я чую в голові батьківські голоси, які кажуть мені не налажати.
Ти не налажала.
О, налажала.
Я не помітив. Однак я був зайнятий псуванням вечора всім іншим.
Та ну. Глянь, як усім весело.
Діти дурні. Збоку завжди здається, що їм весело.
Мені весело.
Ура! То було прекрасно.
Гляньте на мою. Вона прилипла.
- Ви легенда, м-ре Ковек. - Так.
Я кидався пана-котами ще до твого народження.
Тріно, дуже цікава гра. Де Джейкоб? Йому б сподобалась.
Гуляє з новим другом і не відповідає на повідомлення.
Ні! Що ви робите з моєю пана-котою?
Це дуже весело.
Он як? Добре.
Я в захваті. Хороший кидок.
Розважайтесь у Татка Джі. Не соромтеся, беріть іще.
Знайдете в холодильнику.
Давай, малий.
Сав, можна тебе на хвильку?
Авжеж. Що таке?
Твоя мама казала,
тобі здається, що наші стосунки дуже швидко розвиваються.
І я хотів сказати, що я повільно, але впевнено доведу,
невіть не думай сумніватися, що я гідний стати твоїм вітчимом.
- Та я й не проти. - Ні?
Ні. У тебе крутий будинок і ти подарував мені Kia Sportage.
«Spor-tage». Аквамаринову.
Чекай. Тоді...
Чому твоя мама сказала, що нам варто сповільнитися?
Може, це вона не хоче поспішати?
Я дуже любила шкільні поїздки.
Так. Пам'ятаю, як було цікаво
ночувати з усіма друзями.
Відчуття, що все можливо.
- Привіт, плейлист Джорджіо. - Ця пісня.
Ну й ну. Це ж ідеальна пісня для поцілунків.
Кажуть.
Так. Мій перший поцілунок мав бути під цю пісню.
«Мав бути»?
Я сохла за одним хлопцем, Семмі Б.
Ми грали в «пляшечку», і вона вказала на мене.
І він не наважився.
Так. Це було принизливо.
Чоловіки – боягузи.
- Ді! Йоу, Ді! Є розмова. - Ох...
Джоджіо,
ти нас, типу, перервав. Що тобі треба?
От чорт. Доглядачка мого пса дзвонила сім разів.
Так. Намагаючись плисти за течією, я забрала додому бездомну собаку.
Вона дуже тривожиться, коли мене нема, і їй важко самій.
- Тому мушу йти. - Бідна собака.
Так. Па-па.
Поцілуй її від мене.
Пробач, Ді. Я чекав цілу хвилину,
бо здавалося, що ти от-от поцілуєш Еліс.
Але ти не поцілував.
Що ти хотів, Джорджіо?
Потрібна порада про Наталі.
Давай. Скликай війська.
Поговоримо про наші емоції біля вогню, як печерні люди.
Ходімо.
Що? Як я могла перевищити ліміт?
- Тільки я знаю свій ліміт. - Гей.
- Нат, золотко.
Відійди від нього,
добре?
Вистачить нам Сюзан на сьогодні.
Так. Вистачить. Перестаємо.
Так, ти ж навіть не кидала в нього гроші.
Посадимо тебе.
Зараз звільню місце на дивані.
Очищу простір від фалоімітаторів.
Я поцупила пляшку вина. З шоу Магічного Марка.
«Пеніс Грі».
Прекрасно.
Нат. Поклади пеніс. Нат, серйозно. Що таке?
Сьогодні Джорджіо подарував мені перстень. Соромно його носити.
- Це ж... - Ого.
Віддалена копія справжнього персня з Кубка Стенлі? Так.
Він каже, що я гідна найкращого.
Але насправді я його не гідна.
Я в боргах, дівчата. У страшних боргах.
О, Нат.
Коли ми з Майкі порвали,
мене заспокоювали виключно онлайн-покупки.
А тоді я втратила голову.
І мені було соромно комусь розповісти.
А вчора я подивилася своє видіння МОРФО.
На мене падали всі ці пакунки.
Я пробувала тікати, але вони падали далі,
швидше й швидше,
бо борги такі.
І тоді мене розчавило.
Саме так я почуватимусь, коли Джорджіо мене покине.
А він може піти, коли дізнається правду.
І тому я намагалася виграти трохи грошей.
До речі, це кажу я. А не Сюзан. Я Нат.
- Це було ясно. - О, ми зрозуміли.
Сьогодні я глянув своє видіння.
Я, маленький Джорджіо, викладав тарілки зі спагеті на гондоли.
Краса.
Тоді гондоли почали прискорюватись.
З'являлося дедалі більше тарілок,
і от я вже промазував і кидав тарілки наліво й направо.
Як гадаєте, що це значило?
Бо я вже відмовився від планів створити доставку пасти на гондолах.
Мудро.
Мабуть, на глибшому рівні це значить: якщо візьму на себе забагато,
то все зіпсую.
Я ж ресторатор, опора нашої громади,
найкращий друг Великого Ді,
а тепер ще й вітчим і коханець/наречений Наталі,
і вона вважає, що я поспішаю.
Та щоб втримати тарілки в повітрі, потрібен поспіх.
- Інакше я не вмію. - Усе відносно.
Ти кажеш, що дуже поспішаєш.
Хтось інший вважає, що рухається повільно.
Кожен має рухатися зі своєю швидкістю. У цьому ж і суть.
Так. Моя дружина померла три роки тому.
А я все ще не готовий осідлати цього коня.
Три роки? Це дуже довго.
Це ще не довго.
Напевно. Гляньте на Ді.
Він три роки зважуватиметься поцілувати жінку. А дружина ще жива.
Думай трохи.
Я б поцілував жінку, якби не ти.
Ді, та ці діти швидше стали б повноцінними дорослими,
ніж ти її поцілував би.
Це правда. Але чому?
Я не знаю. Красива й талановита молода жінка
- явно від тебе в захваті. - Так, але чому?
Чому красива молода жінка тягнеться до пристарілого овоча?
Перестань.
Не треба цього патякання. Ми ж серйозно.
Ти одружений з Касс – однією з двох найкрасивіших жінок містечка.
Ти тверда вісімка, Ді. Хіба я не правий? Скажи, якщо помиляюсь.
- Ти дуже красивий. - Ага. Жінки люблять високих.
Гарна шкіра, фізична форма.
Хороший гумор.
Цікаве обличчя.
Великий Ді,
якби ти бачив себе крізь очі чоловіків біля цього вогнища,
то дуже б завівся.
Лише ти себе стримуєш.
Можеш повернутись?
Або хоч дай знати, де ти, і я підійду.
Дорослі говорять про почуття навколо фальшивого вогнища,
а всі інші розходяться...
Еліс. Зачекай.
Боже. Я щось забула?
Ні. Просто... хотів дещо зробити.
Дякую, що взяв ініціативу.
Мені так прикро, що ти не поділилася зі мною.
Гей.
Жодні слова не змінять мого ставлення до тебе.
Дякую.
Що як ставлення Джорджіо зміниться?
Не зміниться. Якщо він тебе любить.
Може й змінитись.
Може.
- О боже. - Може, але слухай.
Ти робиш ставку.
Стосунки такі.
Це твоя угода з людиною в певний момент.
І коли ти дивуєш людину новими фактами про себе,
угода змінюється.
І людина або приймає нову тебе...
Або ні.
І це нормально.
Припустимо, я та жінка,
що через пересране дитинство
зустрічається лише з емоційно чи буквально недоступними чоловіками.
А тоді я фліртую, танцюю й цілуюся зі священником –
найбільш недоступною людиною, яку можна уявити.
А він такий: «Може, я більше не хочу бути священником».
І я розумію, що це нова угода. І що мені з таким робити?
- Ти про себе? - Дуже конкретний приклад.
Веду до того, якщо хочеш бути з кимось,
то ви обоє мусите приймати ці зміни
й вірити, що стосунки їх переживуть.
Нат.
Як би повелася ти, якби дізналася, що Джорджіо в боргах?
Я б продала за нього душу.
Добре. То розкажи йому правду.
Потім послухаю, як усе пройшло. А поки що йду випити з Магічним Марком.
- Давай. Розважайся. - Це гарно.
Радію, що вона наша подруга.
Іду ще раз зіграю в рулетку...
Ні. Сюзан заборонено.
Гей. Бачив, що ти дзвонила. Усе в порядку?
Ага. Все просто прекрасно.
Щойно бачила, як тато цілується з моєю вчителькою.
У мене на роботі. На шкільній події. А в той час
мій хлопець дивився на зорі зі своїм хлопцем Тревором.
Пробач, Тріно. Я зразу пошкодував, що пішов.
Тревор неприємний, а Місяць не кривавий,
і Тревор сказав,
що, мабуть, небо намалювала влада.
- Пішов він. Такий тупак. - Знаю, він поц.
- Останній поц. - Не терплю його.
Він приділяв мені увагу, якої мені так бракувало.
Я знаю, що дуже нав'язувався, але...
Мені не подобається бути з кимось, крім тебе.
А мені не подобається бути з кимось, крім тебе.
Зараз ми потрібні одне одному,
і це нормально.
Окей.
О боже.
«Споглядання зірок часом бентежний досвід.
Коли ти поринаєш у широкий і безмежний усесвіт,
важко не почуватися незначним і самотнім.
Та мене завжди заспокоює, дорогі любителі зірок,
коли я зосереджуюся на зоряних скупченнях.
Якщо галактики – це зоряні спільноти, то скупчення – наче сім'ї».
Нічого собі. Ді так добре пише.
Я на хвилинку.
«Зірки в скупченні зв'язані одна з одною гравітацією.
Подобається їм чи ні, але вони мандрують усесвітом разом».
Джорджіо.
Наталі.
Не хочу рухатися повільніше. Хочу мчати на всіх парах.
Але знай, що я не ідеальна.
У мене багато боргів,
і якщо це все змінює, можемо розійтися друзями.
Наталі Перл, я нізащо з тобою не розійдуся.
Кохана, ми з тобою, наче зірки.
Зв'язані одне з одним. Ми сім'я.
А ще ми дуже сексуальні.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська