- Hej, läget? - Helt okej.
Lång körning, du vet, men ja... Och själv?
Bra. Vad önskas?
Få se nu. Vad har du på fat?
Du ser de här kranarna med ölmärken på dem?
Det är vad vi har...
- Det är vad ni har på fat. Okej. - Ja.
Vet du vad,
säg vilken som är din favorit.
Jag kan inte välja en favorit.
Jag är väldigt förtjust i alla dessa ölsorter.
Kanske en lager?
- En lager låter bra. Coolt. - Okej, ska bli.
Bara du visar mig din legitimation.
- Du smickrar mig. - Eller hur?
För du är väl snarare för gammal för att dricka.
Helt okej. Jag gillar att få frågan. Påminner mig om collegetiden.
Säkert.
Pang.
KÖRKORT KOVAC BEAU
Flytta på tummen, tack.
Du är 40. Wow.
Du ser bra ut för din ålder, "Beau Kovac". Vad är hemligheten?
Hårtransplantation. Och botox. Och lite kryobehandling.
Vad heter du egentligen?
Kolton. Kovac. Ja, det är min pappa.
Vet din pappa att du har det här, Kolton Kovac?
Han vet inte ens att jag har hans bil.
Bilstöld, snyggt.
- Jag ska lämna tillbaka den. Troligen. - Troligen?
Jag vet inte. Jag är så trött på min hemstad.
Meningslösa människor som gör meningslösa saker.
Tja, så är det överallt.
Men trist att du redan har förstått det.
Visst? Så det minsta du kan göra är att ge mig en öl.
Okej, det här är en ale.
- Skål. - Skål.
Ginger ale.
- Ja, den bästa av alla. - Ja. Den var fin.
Du förstår att jag måste behålla det här?
- Får jag låna toan? - Visst.
Tack.
UPPTÄCK DIN LIVSPOTENTIAL
- Jag ska väl åka. - Självklart.
Så du inte är sen hem till fru och barn. Du får inte göra frugan ledsen.
Jag är glad att jag träffade dig.
Kör försiktigt.
Jäklar. En prick till.
Helvete.
VÄLKOMMEN TILL DEERFIELD STADSGRÄNS
Hej, Beau Kovac.
Ja, det är min pappa.
Jag vet. Hur går det med hårtransplantationerna?
Förlåt, jag måste... se till några saker.
- Vän till Jacob? - Va?
Nej, jag...
Har han en bror eller nåt?
Han hade. Du måste vara ny i stan.
Ja.
Jag hoppas att du stannar ett tag.
Lyssna, jag måste till banken.
Jag behöver jacka, hjälm och handskar.
Såna där utan fingrar, tror jag, men det går bra vilket som.
Men vad skaffar man först? Jackan eller hojen?
Vad tycker du, bartender?
Ursäkta, vad är det?
Jag bara följer min potential.
Var fick du det där?
Vad väntar du på? Pröva!
Mr Johnson.
Vad står det?
"Är du redo för nästa steg?"
Så har den aldrig gjort förut.
Va?
Vad menar du med: "Så har den aldrig gjort förut."
- Det där som den gör. Vad har ni gjort? - Vi har inte gjort nåt.
Den avger ett blått ljus.
Vi följde det, och nu frågar den om vi är redo för nästa steg.
Hör ni, det står: "Är du redo för nästa steg?"
- Jag sa ju det. - Giorgio, du lyckades.
Jag tryckte på gröna knappen, men inget hände.
Varför trycker du på knappar? Vi borde rösta om det här.
Du bestämmer inte här.
Det var du som försökte vända hela stan mot maskinen.
Jag inledde en dialog och återuppväckte intresset.
Hände nåt med MORPHO?
Jag måste stoppa dig.
Beklagar, gott folk, det här är en helt normal situation.
- Jösses, Hana, din rygg! - Vad är det där?
Okej.
Inget ovanligt eller mystiskt att se här.
Så jag ber er att gå hem allihop.
Okej, jag tryckte på alla knappar. Inget hände.
Vi borde koppla ur den och koppla in den igen.
- Nej. Koppla inte ur den. - Blås på den.
- Slå på den som en ketchupflaska! - Bra idé.
Ja. Hallå! MORPHO, vi är redo för nästa steg!
Eller så borde vi fråga Hana.
Hur kommer vi till nästa steg?
Ingen aning. Men jag ska säga vad jag vet.
Okej.
MORPHO fanns redan där när jag började jobba där,
men den var inget särskilt.
Ibland använde folk den, fick sin potential och gick vidare.
Men jag visste aldrig vad som hände dem sen.
Förlåt, Hana, jag är inte mycket för whisky.
- Har du typ en torr chardonnay? - Gärna en dry martini.
Jag är inte i tjänst nu.
Jag kan ta din whisky.
- Inte alls. - Vänta lite.
Folk i den här andra stan,
blev inte deras liv helt förändrade på grund av ett kort från en maskin?
Jag vet inte vad de gjorde, och det var ingen stad.
Det var en bar långt ute på vissjan.
En sorglig plats för ledsna människor. Fader Reuben har varit där.
Vänta, har du sett MORPHO förut?
Nej, jag gick till baren en enda gång. Jag såg inte ens maskinen.
Men här började alla visa korten för varandra,
och stöttade deras knäppa förhoppningar och drömmar.
Jag har aldrig sett nån göra så,
och jag har aldrig sett maskinen gå till nästa steg förut.
- Jag har massor av frågor. - Samma här.
- Jag vill ställa frågor för Digest. - Vet ni vad?
En fråga var. Mer orkar jag inte med just nu.
Ja, Giorgio?
Är "Superstjärna" den bästa MORPHO-potentialen nån har fått?
Nej.
Ja. Jo, Hana.
Är "Superstjärna" bland de tre bästa potentialerna?
Jag har en fråga. Vad är det här egentligen?
- Vad menar du? - Fråga till gruppen.
Vet alla om att jag räddade Izzys liv?
Låt oss hålla oss till saken.
Jag vill veta vad som ledde Hana hit av alla ställen.
Jag valde en slumpartad plats på kartan, bara.
Men när MORPHO dök upp här kändes det som...
Ett tecken?
Det kändes som om saker hängde ihop.
Som de där jävla prickarna. MORPHO-prickar.
Du har dem på ryggen, och jag har dem också på kroppen.
Vad betyder det?
Har du prickar? Blå prickar?
Ja, blå MORPHO-prickar.
Bara Hana och jag har såna,
så vi måste vara speciella på nåt sätt.
- Jag har prickar. - Va?
Har du?
Jag har prickar på fotsulan.
Jag sa inget, för jag kände mig för självmedveten.
Ser ni inte varann nakna?
Vi ser varandra nakna framifrån hela tiden.
Härligt.
Jag har en stor jäkla prick på bröstet.
Det är ett födelsemärke.
Okej, men har nån annan ett födelsemärke på bröstet?
- Mm. Inte samma sak. - Okej, hör på.
Jag vet inget om prickarna.
Jag började få mina för flera år sen men vet inte orsaken...
- Hur kommer man till nästa steg? - Vet inte. Det är just det.
Att jag fanns på en plats där MORPHO existerade
betyder inte att jag...
Det är så mycket jag fortfarande inte förstår.
- Ljuset är tillbaka. - Bra iakttagelse.
Okej, baren är stängd.
Ni får ställa fler frågor jag inte har svar på imorgon,
men till dess måste alla gå härifrån.
Jag kan hjälpa dig, Izzy.
Mitt knä är okej nu. Jag behöver ingen hjälp.
Det var inte dåligt för en första dejt.
- Vi ska ha fler. - Hur många prickar?
Några stycken.
Jag visar mina om du visar dina.
Vänta tills jag får tag i dina fötter.
Jag är väl knappast din favoritperson just nu.
Varför säger du så?
Jag har inte varit helt uppriktig mot dig.
Nej, jag tänker bara att du har rätt.
Vi känner inte varandra alls.
Och din fråga?
Vill du inte ställa en fråga?
Vi kan nog ställa in inkvisitionen för ikväll.
Fan också.
Fin kväll.
Den är perfekt.
Alltså, jag vet att det har regnat mycket, men jag gillar regn.
Jag gillar även när det slutar regna.
Samma här.
Bra.
Var ställde du bilen?
Jag körde inte hit. Jag följde bara efter dig.
Lägg av! Helt galet.
- Jag följde ju efter dig. - Jösses. Verkligen?
Ja. Jag bara...
Inte konstigt att vi gick så sakta.
Jag körde inte heller hit.
- Att hitta parkering vid Deerfest är... - Helt galet.
- Deerfest var galet. - Ja.
Minns du att vi räddade stan och du lovade vara styv-Giorgio
till min dotter och vi kysstes och alla jublade?
Jag minns.
- Det minns jag verkligen. - Ja.
Jag skulle gärna bjuda hem dig,
men du vill väl säkert komma hem till Savannah.
Herregud. Åh, Savannah.
Herregud, hon undrar nog var jag är.
Jag borde ringa henne.
Fast hon kanske sover.
Och då vore det synd att väcka henne, eller hur?
Hallå? Det är ordföranden i Dåliga mammors klubb.
Ja, ni har en ny medlem.
Jag vet inte.
Jag är så hungrig att jag inte kan tänka. Jag har inte ätit middag än.
Inte jag heller.
Ska vi tanka lite mat, så kan du ringa Savannah sen?
Ja. Vet du, det låter faktiskt väldigt smart.
Ja. Men oj, det är redan så sent.
Har du möjligen ett gästrum där jag kan sova,
om jag blir för sömnig att gå hem?
Det är just det, jag har många. Jag vill inte pressa dig, bara.
Åh, Giorgio. Jag vill inte att den här kvällen ska ta slut.
Okej. Då gör den inte det.
- Men du skulle väl berätta? - Jadå.
Jag lovar att jag är absolut prickfri.
Tvinga oss inte att kroppsvisitera dig.
Dusty, sluta.
Jag tänker förstås inte göra en kroppsvisitering.
Jag bara betonar nåt.
Att det vore bra att veta vilka i familjen som har blå prickar.
Nåja, jag ljuger inte.
Allt är ute i det öppna nu, och nog är det bättre?
Inga fler hemligheter här i familjen.
Ja, det återstår bara ogenomträngliga existentiella mysterier
som väckts av en maskin som har valt
en olycklig tidpunkt att sluta fungera.
Nån måste räkna ut det här.
Den ställde ju en fråga. "Är ni redo för nästa steg?"
Det kanske bara är en fråga.
Maskinen kanske har tjänat sitt syfte,
och nästa steg är att alla tar det de har lärt sig
och går vidare och tar ansvar för sina liv.
- Ja, så är det nog. - Vad sött. Tjusigt.
Jag går och lägger mig nu, men jag älskar er.
Och jag älskade att gå på Deerfest med er.
- Älskar dig också, raring. - Vilken kul kväll.
- God natt. - God natt.
Du trodde väl inte på det där?
Nix. Vi ska ta oss till nästa steg.
Mr Johnson blir så glad att ni kom.
Jag hade kommit tidigare, men jag dog nästan själv ikväll.
Jösses, jag är ledsen. Vad hände?
- Hon gick vilse i hölabyrinten. - Jag fångades där.
Jag fångades i en labyrint av mörker.
Och jag räddade henne. Fast hon inte visste vem jag var.
Nog visste jag det. Men jag kom inte ihåg namnet.
Du har kommit till mitt kontor och bett att få bli sheriff.
Hur räddade du henne?
Tja, först tänkte jag:
"Kanske onödigt att ta med motorsågen till Deerfest."
Men den kom väl till pass, kan vi säga.
Jag beundrar verkligen folk som kan använda ett motordrivet verktyg.
Många fallstudier jag såg på läkarlinjen var avskurna tummar.
Tja, jag pysslar med att renovera möbler, så...
Okej.
Det är trevligt att se er två stå och flörta hela natten,
men får jag påminna er om att en man ligger på sin dödsbädd.
Nej då. Han vilar bara.
Men det vore trevligt om du är här när han vaknar.
Det skulle betyda mycket för honom.
Vet du vad?
Jag skulle gärna, men jag kan inte hjälpa nån
om jag inte får nio och en halv timmes sömn.
Så därför tror jag att mr Johnson skulle vilja att jag
går hem och träffar honom imorgon bitti,
när han är lite mer sig själv.
Han skulle nog föredra att du stannar. Det dröjer inte länge nu.
Vet du, Beau, med risk för att det är ofint
att förrätta ärenden i en sån här miljö,
har jag tänkt på ditt förslag att bli sheriff.
Den här stan behöver lite extra säkerhet.
Särskilt i dessa oroliga tider.
Säkert? Går du med på alla mina villkor?
Lön, förmåner, polisbricka, full jurisdiktion?
Vi kan fixa detaljerna imorgon bitti.
Men just nu är mr Johnson din jurisdiktion.
Jag vill att du stannar här och skyddar honom.
Tack, Izzy.
Jag ska inte göra dig besviken.
Ja. Jösses, jag är redo för nästa jävla steg.
Ja, jag är redo.
Några framsteg?
Ja. Jag låste upp den för en timme sen.
Jag sitter bara här för skojs skull.
- Okej, sarkasm. - Förlåt.
Det är så otroligt frustrerande.
Så om du råkar veta koden eller...
Jag har redan berättat allt jag vet om maskinen.
Okej, ja. Har du...
- Jag har inget gräs. - Okej. Bra, bra.
Minns du när vi träffades första gången?
- Nej. - Vi stod där borta.
Jag sa nånting till dig om hårtransplantation.
Visst, ja.
Jag har typ ett vagt minne
av att du var extremt bisarr.
Jag trodde att du var din bror.
Kolton kom till min bar. Min gamla bar.
Han hade tagit er pappas bil och ville bli serverad öl.
Jag tyckte att han var en vanlig dum tonåring.
Du vet, rar men normal.
Men när han gick...
Jag är glad att jag mötte dig.
Kör försiktigt.
Jag hade aldrig sett såna prickar på nån.
Och jag kan inte förklara det,
men jag kände att jag borde följa honom.
Jag gjorde inte det först, men när jag äntligen gjorde det
hade han redan försvunnit.
Varför hade Kolton blå prickar?
Ingen aning, och därför följde jag slutligen efter honom
och hamnade här.
Sen följde maskinen efter mig.
Önskar att jag inte var hög nu. Eller också mycket högre.
Men vänta, varför sa du inget?
- Om vadå? - Att Kolton...
Kom in i min bar, försökte få en öl, hade blå prickar?
- Hade det spelat nån roll? - Nej.
Jag vill ändå veta.
När man mister nån... vill man alltid veta mer om dem.
Även om det verkade oviktigt för dig borde du ha berättat.
Förlåt mig.
Jag brukar inte lägga mig i folks angelägenheter.
- Okej. - Men förlåt mig.
Jag kanske kan hjälpa dig med det här.
Hur då? Du vet ju ingenting, säger du.
MORPHO, dra du åt helvete.
- Är du öm i fötterna? - Nej.
Jag vet inte ens när jag fick dem.
Jag märkte det när jag satte foten på hyllan för att raka benet
och såg det i spegeln.
Jag använder den hyllan när jag klipper tånaglarna.
Varför måste du berätta det?
Högst upp på pariserhjulet sa du att
vi borde tillbringa mer tid isär.
Sa du det för att du trodde
att vi skulle bli träffade av blixten eller...
Alltså, blixtnedslaget avbröt samtalet definitivt.
Men nej. Jag...
Jag tror faktiskt att det är nåt att tänka på.
Om min potential som "Lärare/Visslare" har nåt
att göra med att jag åkte skidor i Whistler sist vi var isär,
och att du fick "Kunglig" har fått dig att känna
att du vill ha ut nåt mer av livet...
Kanske behöver vi tid åtskilda.
Kanske. Inte permanent.
- Bara ett tag. - Hur skulle det funka?
Måste en av oss flytta från huset?
- Du behöver inte flytta ut. - En av oss, sa jag.
Jag vet inte.
Vad skulle vi säga till Trina?
Skulle vi träffa andra människor?
Vi borde sova på saken.
Ja.
- Det har varit en intensiv kväll. - Ja.
Elavbrott, och så brändes vi nästan ihjäl.
Och hela grejen med MORPHO och med Hana.
Och du har prickar på foten som du inte berättat om.
Och du har små prickar som du inte berättat om.
Ja, en massa galna saker har hänt.
Nu sover vi gott och pratar om saken imorgon bitti.
Bra idé.
Upp och hoppa, sömntuta.
- Känner jag dig? - Jag är ju Beau. Beau Kovac.
Du är på sjukhuset, mr Johnson.
Du fick en stöt av MORPHO-maskinen
och en mindre hjärtattack. Men du är utom fara nu.
Kovac. Ja. Jag minns dig från affären.
Du kanske tänker på min son Jacob.
Nej då.
Du kom jämt in med din pappa
och spelade på boxningsspelet.
Du är grabben som kräktes i botaniska trädgården.
Det stämmer.
Och tänk att jag växte upp och blev sheriff.
Ditt hjärta är lite ömtåligt för stora nyheter just nu,
men du är den första jag berättar för.
Så underbart.
- Okej. Så, sex veckor? - Just det, sex veckor.
- Åtskilda men tillsammans. - Ja.
Vi är fortfarande tillsammans,
men vi stöttar varandras behov av att vara ensam.
- Men tillsammans. - Ja.
- Det är nog rätt. - Okej.
Men efter sex veckor är vi tillsammans vad som än händer.
Naturligtvis. Det är bara sex veckor.
Jag har klarat mig utan dusch längre.
Jag är inte typ din mamma, som åker
till Europa på obestämd tid.
Att du tar upp det just nu.
Men nej, vi ska sitta ner om sex veckor
och berätta vad vi har lärt oss om oss själva.
Under tiden, tja...
- Vi har scheman. - Jag älskar scheman.
Vi har schema för tv och kylskåpet,
och vår dotter Trina bör ha förtur.
Jag kanske ska skaffa ett eget minikylskåp.
Jag kan ha det nere i källaren.
Säkert att det är okej att sova i källaren?
Vi pratade, och du har rätt.
Att bo nån annanstans kostar pengar.
- Du har inget emot källaren. - Jag älskar den.
- Och jag älskar dig. - Och jag dig.
Och därför tar vi den här tiden isär.
Vore det inte enklare om den jävla maskinen
sa vad vi skulle göra?
Den är inte särskilt explicit för att vara magisk.
Den kunde väl ge oss en vink?
Istället för att bara låta...
Jag snabbade upp den lite, men du fattar.
Cass, du imiterar MORPHO perfekt.
Jag lattjade lite med tereminen
innan jag gav dig den.
Och det är i princip så MORPHO låter.
Den låter faktiskt som tereminen.
Lite högre. Okej. Och nästa ton är lite lägre.
Okej. Så, typ...
- Fan också. - Det var så nära. Du klarar det.
Vänta! Det är tereminen!
Stoppa tereminen i MORPHO-maskinen.
Håll tyst! Ursäkta, mr Hubbard.
Men vi testar en sak, så vänligen var tyst.
Ja! Du lyckades!
Vi lyckades!
Okej. Lugn nu.
Det här är fantastiskt.
Wow. Så coolt.
Och vi skulle just... För vi hade samma idé.
Alltså, min var mer komplicerad, er var enklare.
Min idé var att stoppa tereminen i maskinen.
Båda inbegriper tereminen, så det var en laginsats.
- Laginsats. - Den är visst redo.
Den har liksom en ny startskärm.
- Har nån ett mynt? - Det behövs nog inte.
Det står: "Sätt in kort och börja."
Oj, jäklar.
SÄTT IN KORT OCH BÖRJA
LÄRARE/VISSLARE
BASERAD PÅ ROMANEN SKAPAD AV M.O. WALSH
TILL MINNE AV RICHARD J. ANOBILE
Undertexter: Bengt-Ove Andersson