- Hej, kako si? - Kar v redu.
Za menoj je dolga vožnja. Kako si ti?
Dobro. Kako ti lahko pomagam?
Naj vidim. Kaj imaš točeno?
Vidiš te pipe z nalepkami vrste piva?
To imamo.
- To imaš točeno. Fino. - Ja.
Katero pivo ti je najljubše?
Ne bi mogla izbrati. Vse te sem zelo vzljubila.
Kaj praviš na ležaka?
- Zveni odlično. Fino. - V redu, dobiš.
Takoj ko mi pokažeš osebno.
- Laskaš mi. - Ane? Najbrž si prestar, da bi pil.
Všeč mi je, ko me sprašujejo. Spominja me na faks.
Jasno.
Izvoli.
VOZNIŠKO DOVOLJENJE
Umakneš palec?
Štirideset si star. Kaj takega.
Super si videti za svoja leta, Beau Kovac. Kako ti uspe?
Presaditev las. In botoks. Malo krioterapije.
Kako ti je res ime?
Kolton. Kovac. To je moj ata.
- Ve, da imaš njegovo vozniško? - Ne ve niti, da imam njegov poltovornjak.
Kraja vozila. Krasno.
- Vrnil ga bom. Najbrž. - Najbrž?
Ne vem. Naveličan sem svojega mesta.
Nesmiselni ljudje počnejo nesmiselne stvari.
Povsod je tako. Škoda, da si že spregledal.
Ane? Vsaj pivo mi lahko daš.
To je svetlo pivo.
- Na zdravje. - Na zdravje.
Ingverjevo pivo.
- Najboljša brezalkoholna pijača. - Dobra.
Vozniško moram obdržati.
- Smem na WC? - Izvoli.
Hvala.
MORFO ODKRIJ SVOJ ŽIVLJENJSKI POTENCIAL
- Iti moram. - Seveda.
Da te žena in otroci ne čakajo, sicer bo gospa jezna.
Vesel sem, da sem te spoznal.
Srečno pot.
Drek. Še ena pika.
Jebenti.
DOBRODOŠLI V DEERFIELDU
Hej. Beau Kovac.
Ja, to je moj oče.
Ja, vem. Kako kaj presaditev las?
Se opravičujem, iti moram... Stvari moram preveriti.
- Ste Jacobova prijateljica? - Kaj?
Ne, le...
Ima brata ali kaj?
Imel ga je. Prišlekinja ste.
Ja.
Upam, da ostanete nekaj časa.
Na banko moram.
Kupiti moram jakno, čelado in rokavice. Najraje take brez prstov, a ni važno.
Kaj najprej kupiš? Jakno ali harleyja?
Hej, točajka, kaj ti misliš?
Ne sledim.
Izkoristila bom svoj potencial.
MOTORISTKA
Od kod vam to?
Kaj čakate? Preizkusite ga.
G. Johnson.
- Kaj piše? -"Ste pripravljeni na naslednjo stopnjo?"
Tega še ni naredil.
Kaj?
Kaj to pomeni? "Tega še ni naredil?"
- Tega, kar dela. Kaj ste naredili? - Nič.
Modro je svetilo. Prišli smo in piše, ali smo pripravljeni na naslednjo stopnjo.
Piše "ali ste pripravljeni na naslednjo stopnjo".
- To sem rekel. - Uspelo ti je.
Pritisnil sem zelen gumb, a ni nič.
Zakaj pritiskaš gumbe? Glasovati bi morali.
Nisi glavna.
Vse si skušala naščuvati proti tej napravi.
Načela sem pogovor in obnovila zanimanje.
Se je kaj zgodilo z Morfom?
Ustaviti vas moram. Vse je popolnoma normalno.
- Hana, tvoj hrbet! - Kaj je to?
V redu.
Nič nenavadnega ali skrivnostnega ni.
Prosim, pojdite domov.
Vse gumbe sem pritisnil. Nič.
Izklopimo ga iz elektrike in spet vklopimo.
- Nikar. - Pihni nanj.
- Udari ga kot kečap! - Ja.
Ja. Hej, Morfo, pripravljeni smo na naslednjo stopnjo!
Raje vprašajmo Hano.
Kako pridemo do naslednje stopnje?
Pojma nimam. Bom pa povedala, kar vem.
Prav.
Morfo je bil v baru, ko sem začela delati tam, ni pa bil priljubljen.
Včasih so ga uporabili in se odpeljali naprej.
Nisem vedela, kaj se je zgodilo z njimi.
Oprosti, Hana, ne pijem viskija.
- Imaš mogoče chardonnay? - Jaz bi martini.
- Zdaj ne delam. - Jaz bom vaš viski, če ga nočete.
- Ne boš. - Čakaj, ljudje v tem drugem mestu
niso popolnoma spremenili življenj zaradi kartice iz avtomata?
Ne vem, kaj so naredili. Ni bilo mesto, temveč bar sredi ničesar.
Žalosten kraj za žalostne ljudi. Oče Reuben je bil tam.
Si že videl Morfo?
Ne. Samo enkrat sem bil tam. Nisem videl naprave.
Vi pa ste si začeli kazati kartice
in podpirati čudne upe in sanje. Tega še nisem videla.
Kot tudi ne, da bi naprava prešla v naslednjo stopnjo.
- Ogromno vprašanj imam. - Jaz tudi.
- Jaz jih imam za časopis. - Takole bomo.
Vsak lahko zastavi eno vprašanje. Več ne zmorem. Ja, Giorgio?
Je superzvezdnik najboljši potencial, kar jih je kdo dobil?
Ne.
Hej, Hana, je superzvezdnik med tremi najboljšimi potenciali?
Vprašanje imam. Kaj se gresta?
- Kako to misliš? - Vprašanje za skupino.
- Ste vedeli, da sem rešil Izzy? - Držimo se teme.
Mene zanima, zakaj je Hana prišla ravno sem.
Izbrala sem naključni kraj na zemljevidu.
Ko pa se je Morfo prikazal, se mi je zdelo...
Kot znak?
Kot da je vse povezano.
Kot klinčeve pike. Morfove pike.
Ti jih imaš na hrbtu in tudi jaz jih imam.
Kaj to pomeni?
Pike imaš? Modre?
Ja, Morfove modre pike.
Samo midva s Hano jih imava, torej sva posebna.
- Tudi jaz imam pike. - Kaj?
Kaj?
Na podplatu.
Nisem ti povedala, ker mi je bilo nerodno.
Se ne vidita gola?
Od spredaj se kar naprej vidiva gola.
Fino.
Jaz imam ogromno piko na prsnem košu.
Materino znamenje je.
Ima še kdo materino znamenje na prsnem košu?
- To ni isto. - Nič ne vem o pikah.
Že leta jih imam, a ne vem, kaj jih povzroči.
- Kako prideš do naslednje stopnje? - Ne vem.
Čeprav sem bila v kraju, kjer je bil Morfo, ne pomeni, da...
Marsičesa še vedno ne razumem.
- Luči spet gorijo. - Dobro opažaš.
Bar je zaprt.
Jutri nadaljujte z vprašanji, na katera nimam odgovorov, zdaj pa vsi ven.
Izzy, lahko vam pomagam.
Koleno me ne boli več. Ne rabim pomoči.
Odličen prvi zmenek.
- Še več jih bo. - Koliko pik?
- Nekaj. - Pokažem ti svoje, če mi ti tvoje.
Komaj čakam, da ti pregledam podplat.
- Najbrž nisem tvoja najljubša oseba. - Zakaj tako misliš?
Ker nisem bila popolnoma iskrena s teboj.
Ne. Ravno sem razmišljal, da si imela prav.
Sploh se ne poznava.
Kaj pa tvoje vprašanje? Te nič ne zanima?
Inkvizicija lahko počaka do jutri.
Sranje.
Lep večer.
Popoln.
Vem, da je močno deževalo, a rada imam dež.
Všeč mi je tudi, ko neha deževati.
Meni tudi.
Fino.
Kje si parkirala?
Nisem prišla z avtom. Tebi sem sledila.
Nehaj! Za crknit.
- Jaz sem sledil tebi! - Ojej. Res?
Ja. Samo...
Ni čudno, da sva hodila tako počasi.
Tudi jaz sem peš.
- Na Deerfestu je nemogoče najti parking. - Parking.
- Deerfest je bil nor. - Ja.
Veš, ko sva rešila mesto in si rekel, da si lahko oči-Giorgio
- moji hčeri, nato pa sva se poljubila? - Ja.
- Spomnim se.
Povabil bi te k sebi domov, a se ti najbrž mudi k Savannah.
Ljubi bog. O, Savannah.
Najbrž se sprašuje, kje sem. Poklicati bi jo morala.
Razen če spi.
Ne bi bilo dobro, da jo zbudim, ne?
Halo? Predsednica Kluba slabih mam.
Novo članico imate.
Kaj pa vem.
Tako sem lačna, da ne morem razmišljati. Nocoj še nisem večerjala.
Jaz tudi ne.
Lahko kaj pojeva, potem pa pokličeš Savannah.
Ja. To zveni zelo pametno.
Ja. Toda pozno je že.
Imaš sobo za goste, če bom preveč zaspana,
da bi šla domov?
Imam jih cel kup, a nisem hotel pritiskati nate.
O, Giorgio. Nočem, da se ta noč konča.
Potem pa se ne bo.
- Saj bi nama povedala, ne? - Ja. Prisežem, da nimam pik.
- Nočeš, da te pregledava. - Dusty, ne.
Saj je ne bi pregledal. Hočem samo povedati,
da bi bilo dobro vedeti, kdo ima modre pike.
Ne lažem. Vsi vedo vse. Ni to bolje?
V tej družini ni več nobenih skrivnosti.
Ne, ostanejo nam le nedoumljive eksistencialne uganke,
ki jih je postavila naprava, ki je nehala delati ob nepravem trenutku.
Nekdo bo že našel rešitev.
Naprava je vprašala, ali smo pripravljeni na naslednjo stopnjo.
Mogoče je samo vprašanje.
Mogoče je izpolnila svoj namen
in je naslednja stopnja, da upoštevamo naučeno,
živimo naprej in prevzamemo odgovornost za svoje življenje.
- Ja, najbrž. - Ljubko. Zelo lepo.
Spat grem. Rada vaju imam. Lepo, da smo šli skupaj na Deerfest.
- Jaz imam rada tebe. - Bilo je zabavno.
- Lahko noč. - Lahko noč.
Nisi padla na to, ne?
Nak. Prišla bova do naslednje stopnje.
G. Johnson vas bo zelo vesel.
Prej bi prišla, a bi sama skoraj umrla.
Ljubi bog. Kaj se je zgodilo?
- Izgubila se je v labirintu iz sena. - Bila sem ujeta v labirintu teme.
Rešil sem jo. Čeprav ni vedela, kdo sem.
Vedela sem, le nisem se takoj spomnila.
Večkrat si me prišel rotit, da te imenujem za šerifa.
Kako ste jo rešili?
Najprej sem mislil, da mogoče res ne bi rabil prinesti motorke na Deerfest.
A je vseeno prišla prav.
Občudujem vse, ki znajo uporabljati električno orodje.
Na medicinskem faksu sem videla veliko odrezanih palcev.
Pohištvo obnavljam, tako da...
V redu.
Čeprav uživam, ko vaju gledam, kako se spogledujeta,
- ta moški umira. - O ne. Ne, ne. Samo počiva.
Bi pa bilo lepo, če bi bili tu, ko se zbudi. Veliko bi mu pomenilo.
Veste, kaj?
Zelo rada bi ostala, a če ne odspim devetih ur in pol, sem nekoristna.
Mislim, da bi g. Johnson hotel, da grem domov in pridem zjutraj,
ko si bo malo bolj podoben.
Raje bi videl, da ostanete. Kmalu se bo zbudil.
Čeprav bom mogoče zvenela neobzirno,
ker opravljam posel v bolnišnici,
sem razmišljala o tvoji prošnji.
To mesto res potrebuje dodatno varnost.
Sploh v teh burnih časih.
Res? Sprejmete vse moje pogoje?
Plača, dodatki, značka, polna pristojnost?
Zjutraj bova uredila podrobnosti.
Nocoj pa je g. Johnson tvoja pristojnost.
Ostani tu in ga varuj.
Hvala, Izzy.
Ne bom vas razočaral.
Ja. Za božjo voljo, pripravljen sem na naslednjo stopnjo.
Ja, pripravljen sem.
Ti gre?
Ja. Že pred eno uro sem jo odklenil, zdaj pa se malo zafrkavam.
- Ne bodi sarkastičen. - Oprosti. Ta reč me spravlja v obup.
Če slučajno imaš kako kodo...
Povedala sem vam vse, kar vem o napravi.
V redu. V redu, ja. Ali...
- Ne kadim trave. - V redu.
Se spomniš najinega prvega srečanja?
- Ne. - Točno tam sva stala.
Omenila sem presaditev las.
Saj res.
Bežno se spomnim, da si bila zelo čudna.
Mislila sem, da si tvoj brat.
Kolton je prišel v moj prejšnji bar.
Vzel je očetovo vozilo. Hotel je kupiti pivo.
Imela sem ga za neumnega, normalnega mulca.
Prisrčnega, a normalnega.
Ko pa je odhajal...
Vesel sem, da sem te spoznal.
Srečno pot.
Prvič sem videla pike še na kom.
Ne morem razložiti, a čutila sem, da moram za njim.
Najprej nisem, ko pa sem končno šla, je bilo prepozno.
- Zakaj bi imel modre pike? - Ne vem. Zato sem šla za njim
in prišla sem. Nato pa je ta naprava sledila meni.
Želim si, da ne bi bil zadet. Ali da bi bil veliko bolj zadet.
Zakaj mi nisi povedala?
- Česa? - Da je Kolton...
Prišel v moj bar po pivo in je imel modre pike?
- Bi to kaj spremenilo? - Vseeno bi hotel vedeti.
Ko nekoga izgubiš, hočeš o njem izvedeti več.
Morala bi mi povedati, čeprav se ti je zdelo nepomembno.
Oprosti.
Običajno se ne zapletam z ljudmi.
- V redu. - Mi je pa res žal.
Mogoče ti lahko pomagam s to rečjo.
Kako? Saj praviš, da ničesar ne veš.
Morfo, jebi se.
- Te boli, ko hodiš po njih? - Ne.
Ne vem niti, kdaj so se pojavile.
Ko sem dvignila nogo na pult, da bi se pobrila, sem jih videla v ogledalu.
Jaz si na pultu režem nohte na nogah.
Ne bi mi smel povedati.
Na vrtiljaku si rekel, da bi mogoče morala preživeti nekaj časa narazen.
Si to rekel, ker si mislil, da naju bo zadela strela ali...
Strela je povečala pomembnost pogovora.
Toda ne.
Res menim, da bi morala razmisliti o tem.
Če je moj potencial povezan s tem,
da sem smučal, ko sva bila nazadnje narazen,
ti pa zaradi svojega potenciala čutiš, da želiš nekaj več iz življenja...
Mogoče potrebujeva čas zase.
Mogoče. Ne za stalno.
- Samo za nekaj časa. - Kako bi to delovalo?
Bi se eden od naju moral izseliti?
- Ne bi ti bilo treba iti. - Eden od naju.
Ne vem.
Ne vem, kaj bi rekla Trini.
Bi se videvala z drugimi?
- Predlagam, da prespiva zadevo. - Ja.
- Naporen večer je bil. - Ja.
Zmanjkalo je elektrike, skoraj bi naju scvrlo.
Vse to z Morfom in Hano.
- Tvoje pike, za katere mi nisi povedala. - In tvoje pike, za katere mi nisi povedal.
Ja, bilo je noro.
Naspiva se, pa se zjutraj pogovoriva.
Pametno.
Zbudite se, zaspanček.
- Te poznam? - Sem Beau. Beau Kovac.
V bolnišnici ste, g. Johnson. Morfo vas je stresel
in doživeli ste srčni infarkt, a ste zdaj v redu.
Kovac. Ja, iz trgovine te poznam.
- Najbrž mislite na mojega sina Jacoba. - Ne. Ne.
Ves čas si prihajal z očetom in igral boks na avtomatu.
- V botaničnem vrtu si bruhal. - Tako je.
Si lahko mislite, da sem zdaj šerif?
Vem, da vaše šibko srce trenutno ni kos pomembnim novicam,
a ste prvi, ki sem mu povedal.
Čudovito.
- Torej šest tednov? - Ja, šest tednov.
- Narazen, a skupaj. - Ja. Še vedno bi bila skupaj,
a bi podpirala potrebo po tem, da sva narazen.
- Ja. - A skupaj.
- Točno tako. - Dobro.
Po šestih tednih bova skupaj ne glede na vse.
- Seveda. Saj je samo šest tednov. - Še kopam se redkeje.
Nisem tvoja mama, ne bom odšla v Evropo za nedoločen čas.
Si morala to omeniti?
Čez šest tednov si bova povedala, kaj sva izvedela o sebi.
Med tem časom pa bova...
- Urnike potrebujeva. - Obožujem jih.
Urnik za televizijo, hladilnik.
Najina hči Trina bi najbrž morala biti na prvem mestu.
Si kupim svoj hladilnik? Majhnega za klet.
Boš res lahko v kleti?
Ja, prav imaš. Najem še ene hiše bi bil drag.
- Ti pa si rad v kleti. - Zelo rad.
- Rad te imam. - Jaz pa tebe.
Zato si bova vzela čas narazen.
Bilo bi lažje, če bi nama klinčeva naprava povedala, kaj naj narediva.
- Ta čudežna naprava ni najbolj jasna. - Daj nama namig.
Namesto da samo...
- Malo sem pospešila, a saj razumeš. - Totalno si ga zadela.
Preden sem ti dala teremin, sem se malce igrala z njim.
Morfo zveni točno tako.
Res zveni kot teremin.
Malo višje. Tako. Naslednja nota je malo nižja.
V redu. Torej...
- Pizda. - Čisto blizu si bila. Saj bo šlo.
Stoj, stoj! Teremin je! Teremin je!
Teremin moraš dati v Morfo!
Tišina! Se opravičujem, g. Hubbard. Nekaj poskušava. Prosim, utihnite.
To! Uspelo ti je!
Uspelo nam je! Uspelo nam je!
V redu, pomiri se.
- Enkratno. - Carsko.
Ravno sva hotela... Prišla sva na isto idejo.
Moja je sicer bila malo bolj dodelana.
Jaz bi teremin dal v napravo.
Obe vključujeta teremin, zato gre za skupinski trud.
- Tako je. - Pripravljen je.
Na zaslonu je nov napis.
- Ima kdo kak kovanec? - Ne rabimo jih. Piše "vstavi kartico".
Drek.
MORFO VSTAVI KARTICO ZA ZAČETEK
UČITELJ/ŽVIŽGAČ
TEMELJI NA KNJIGI M. O. WALSHA
V SPOMIN NA RICHARDA J. ANOBILA
Prevedla Nena Lubej Artnak