- Labas, kaip sekasi? - Neblogai.
Žinai, važiuoti teko ilgai, bet, taip... Kaip tu?
Gerai. Kuo galiu padėti?
Šiaip jau, taip, pažiūrėkim. Ką turi iš pilstomų gėrimų?
Matai šiuos kranelius su alaus etiketėmis?
Juos ir pilstome...
- Juos ir pilstote. Jėga. - Taip.
Žinai, ką,
gal pasakyk, kuris gėrimas tavo mėgstamiausias?
Negalėčiau išsirinkti mėgstamiausio.
Aš labai pamėgau visas šias alaus rūšis.
Gal šviesaus?
- Šviesus alus skamba puikiai. Jėga. - Puiku, tuoj pat pilu.
Vos tik pamatysiu tapatybės kortelę.
- Glostai man širdį. - Taip, žinau.
Nes tu turbūt per senas gerti, ne kitaip.
Viskas gerai. Man patinka, kai manęs klausia. Primena koledžo laikus.
O kaipgi.
VAIRUOTOJO PAŽYMĖJIMAS BO KOVAKAS
Gal patrauktum tą nykštį?
Ir tau 40 metų.
Gerai atrodai, sulaukęs tokio amžiaus, „Bo Kovakai“. Kokia tavo paslaptis?
Plaukų priauginimas. Ir botoksas. Truputis krioterapijos.
Koks tavo tikras vardas?
Koltonas. Kovakas. Taip, čia mano tėtis.
Ar tavo tėtis žino, kad turi jį, Koltonai Kovakai?
Jis net nežino, kad paėmiau jo pikapą.
Automobilio vagystė, gerai, puiku.
- Aš jį grąžinsiu. Tikriausiai. - Tikriausiai?
Nežinau. Man tiesiog labai įgriso mano miestelis.
Bereikšmiai žmonės daro bereikšmius dalykus.
Taip, visur tas pats.
Tiesiog bjauru, kad tu tą jau supratai.
Argi ne? Todėl mažiausia, ką galėtum padaryt, tai įpilti man alaus.
Gerai, čia alus.
- Į sveikatą. - Į sveikatą.
Imbierinis alus.
- Imbierinis alus, geriausias iš visų. - Taip. Geras.
Žinai, kad turiu jį pasilikti, ar ne?
- Nieko prieš, jei užeisiu į tualetą? - Pirmyn.
Ačiū.
MORFO ATRASKITE SAVO GYVENIMO POTENCIALĄ
- Man jau metas. - Žinoma.
Nenori pavėluoti pas žmoną ir vaikus. Nesupykdyk pačiutės.
Džiaugiuosi, kad su tavim susipažinau.
Saugiai vairuok.
Šūdas. Dar vienas taškas.
Mėšlas.
SVEIKI ATVYKĘ Į DIRFILDĄ MIESTO RIBA
KOLTONAS
Labas. Bo Kovakai.
Taip, jis mano tėtis.
Taip, žinau. Kaip tie plaukų implantai?
Atsiprašau, man reikia eiti šį tą patikrinti.
- Džeikobo draugė? - Ką?
Ne, aš...
Jis turi brolį ar ką?
Turėjo. Tu turbūt naujokė miestelyje.
Taip.
Tikiuosi, kurį laiką paviešėsi.
Klausyk, turiu nueiti į banką.
BEDFORDO BARAS
Man reikia švarko, šalmo ir pirštinių.
Galvoju pirkti be pirštų, bet dar neapsisprendžiau.
Bet ką pirkti pirmiau? Švarką ar „Harley“?
Ką manai, barmene?
Atsiprašau, kas nutiko?
Aš tik vykdau savo potencialą.
BAIKERĖ
Iš kur gavai kortelę?
Ko lauki? Išmėgink.
Pone Džonsonai.
Kas ten parašyta?
„Pasiruošę kitam etapui?“
Taip jis dar nėra daręs.
Ką?
Ką reiškia „Taip jis dar nėra daręs“?
- Tai. Ką dabar daro. Ką padarėt? - Mes nieko nepadarėm.
Iš jo sklido mėlyna šviesa.
Atsekėme ją, o dabar aparatas klausia, ar esam pasiruošę kitam etapui.
Bičiuliai, čia rašo: „Pasiruošę kitam etapui?“
- Ką tik pasakiau. - Džordžijau, tau pavyko.
Paspaudžiau žalią mygtuką, bet nieko nenutiko.
Kam spaudi mygtukus? Turėtume dėl to balsuoti.
Gerai, tu čia nevadovauji.
Tai tu bandei nuteikti visą miestelį prieš aparatą.
Aš pradėjau dialogą ir atgaivinau susidomėjimą.
Kažkas nutiko su MORFO?
Teks jus sustabdyti.
Atsiprašau, žmonės, tiesiog susidūrėme su visiškai normalia situacija.
- O Dieve, Hana, tu grįžai! - Kas tai?
Gerai.
Čia nepamatysit nieko ypatingo ar paslaptingo.
Todėl prašau, tiesiog grįžkit namo.
Gerai, ką tik paspaudžiau visus mygtukus. Nieko nenutiko.
Manau, reiktų jį išjungti ir vėl įjungti.
- Ne. Neišjunkit jo. - Pabandykit papūsti.
- Trinktelėkit kaip kečupo buteliuką! - Gera mintis.
Taip. MORFO, mes pasiruošę kitam etapui.
O gal turėtume paklausti Hanos.
Kaip pereiti į kitą etapą?
Neįsivaizduoju. Bet pasakysiu, ką žinau.
Gerai.
MORFO jau ten buvo, kai pradėjau dirbti,
bet jis nebuvo svarbus.
Žmonės juo pasinaudodavo, sužinodavo savo potencialą ir gyvendavo toliau.
Bet niekad nežinojau, kas jiems nutikdavo po to.
Labai atsiprašau, Hana. Tiesą sakant, negeriu viskio.
- Gal turi sauso „Chardonnay“? - Mielai išgerčiau sauso martinio.
Aš dabar nedirbu.
Jei nenori, tavo viskį išgersiu aš.
- Ne, negersi. - Taigi, palauk.
Žmonės tame kitame miestelyje
nepakeitė savo gyvenimų dėl kortelės, gautos iš aparato?
Nežinau, ką jie veikė, ir tai nebuvo miestelis.
Tai buvo tik baras pasaulio pakrašty.
Tokia liūdna vieta liūdniems žmonėms. Tėvas Rubenas ten lankėsi.
Pala, matei MORFO anksčiau?
Ne, aš tik kartą buvau tame bare. Net nemačiau to aparato.
Bet čia jūs pradėjote rodyti korteles vieni kitiems
ir palaikėte vieni kitų keistas viltis ir svajones.
Nesu mačiusi, kad žmonės taip elgtųsi,
ir dar nemačiau, kad aparatas pereitų į kitą etapą.
- Gerai, turiu labai daug klausimų. - Ir aš.
- Norėčiau šio to paklausti dėl „Digest“. - Žinot, ką?
Visi gali užduoti po vieną klausimą. Daugiau šiuo metu neištversiu.
Taip, Džordžijau?
Ar „Superžvaigždė“ - geriausias potencialas, gautas iš MORFO?
Ne.
Taip. Hana.
Ar „Superžvaigždė“ - vienas iš trijų geriausių kada nors gautų potencialų?
Turiu klausimą. Kas tarp jūsų vyksta?
- Kaip suprasti? - Klausimas grupei.
Ar žinojot, kad išgelbėjau Izi gyvybę?
Nenukrypkime nuo temos, gerai?
Noriu žinoti, kas atvedė Haną būtent į šį miestelį.
Tiesiog išsirinkau atsitiktinę vietą žemėlapyje.
Bet kai čia atsirado MORFO, atrodė lyg...
Ženklas?
Atrodė, kad viskas susiję.
Kaip tie sumauti taškai. MORFO taškai.
Jie atsirado tau ant nugaros, man irgi atsirado.
Ką tai reiškia?
Tau atsirado taškų? Mėlynų?
Taip, MORFO mėlynų taškų.
Jų atsirado tik mudviem su Hana,
todėl turbūt esame kažkuo ypatingi.
- Ir man atsirado taškų. - Ką?
Kas tau nutiko?
Man atsirado taškų ant pado.
Nieko nesakiau, nes man buvo gėda.
Argi jūs nematot vienas kito nuogo?
Matom vienas kitą nuogą iš priekio.
Geras.
Man didžiulis sumautas taškas ant krūtinės.
Čia apgamas.
Gerai, bet ar dar kas nors turi apgamą ant krūtinės?
- Ne tas pats. - Gerai, paklausykit.
Nieko nežinau apie taškus.
Maniškiai pirmą kartą atsirado prieš daug metų, bet nežinau, dėl ko ir...
- Kaip pereiti į kitą etapą? - Nežinau. Tą ir bandau pasakyti.
Vien dėl to, kad buvau vietoje, kurioje buvo MORFO,
nereiškia, kad aš...
Yra labai daug dalykų, kurių vis dar nesuprantu.
- Atsirado šviesa. - Gerai pastebėta.
Gerai, baras uždarytas.
Galėsite užduoti man daugiau klausimų, į kuriuos neturiu atsakymų, rytoj,
bet iki tol noriu, kad išeitumėt.
Galiu tau padėti, Izi.
Kelio man dabar neskauda. Tavo pagalbos nereikia.
Kalbant apie pirmuosius pasimatymus, šitas buvo nuostabus.
- Eisim į daugiau pasimatymų. - Tai kiek taškų?
Keletas.
Parodysiu tau savo, jei tu parodysi savo.
Šiaip ar taip, nekantrauju pačiupinėti tavo kojas.
Taigi, turbūt dabar nesu tavo mėgstamiausias žmogus.
Kodėl taip sakai?
Žinai, nebuvau su tavim iki galo atvira.
Ne. Kaip tik galvojau, kad buvai teisi.
Tiesiog mes visai nepažįstame vienas kito.
O kaip tavo klausimas?
Nenori manęs nieko paklausti?
Manau, galim atidėti inkviziciją vienam vakarui.
Šūdas.
Graži naktis.
Ji tobula.
Žinau, kad smarkiai lijo, bet man patinka lietus.
Ir dar man patinka, kai nustoja lyti.
Man irgi.
Gerai.
Tai kur pastatei mašiną?
Aš be mašinos. Tiesiog sekiau paskui tave.
Liaukis! Kaip juokinga.
- Aš sekiau paskui tave! - Vaje. Tikrai?
Taip. Aš tik...
Nėra ko stebėtis, kad taip lėtai ėjome.
Aš irgi be mašinos.
- Surasti jai vietą Dirfeste taip sunku... - Taip sunku.
- Dirfestas buvo nerealus. - Taip.
Pameni, kaip išgelbėjom miestelį, o tu pasakei galįs būti Džordžijum vietoj tėvo
mano dukrai, o tada mes pasibučiavome ir visas kaimas džiaugėsi?
Pamenu.
- Taip. - Aš tai pamenu.
Taip, pakviesčiau tave užeiti,
bet esu tikras, kad nori grįžti namo pas Savaną.
O Dieve. Savana.
O Dieve. Turbūt ji spėlioja, kur aš.
Turėčiau jai paskambinti.
Nebent ji miega.
Būtų blogai, jei ją pažadinčiau, tiesa?
Alio? Čia Blogų mamų klubo prezidentė.
Taip, turite naują narę.
Nežinau.
Aš tokia alkana, kad sunku galvoti. Dar nevakarieniavau.
Aš irgi.
Gal ko nors užkąskim, o tada tu susisieksi su Savana?
Gerai. Žinai, ką? Tai labai puiki mintis.
Taip. Bet jau taip vėlu.
Ar bent turi atliekamą kambarį, kuriame galėčiau permiegoti,
jei suimtų miegas ir negalėčiau grįžti namo?
Čia ir esmė. Turiu jų labai daug. Tik nenoriu tavęs spausti.
Džordžijau. Nenoriu, kad ši naktis baigtųsi.
Gerai. Tada ji nesibaigs.
- Bet tu mums pasakytum, ar ne? - Taip.
Garbės žodis, duodu šimtą procentų, kad neturiu taškų.
Neversk mūsų tavęs apžiūrėti, Trina.
Dasti, ne.
Aš iš tikrųjų jos neapžiūrinėsiu.
Tik noriu pabrėžti.
Kad būtų gerai žinoti, kas šioje šeimoje turi mėlynų taškų.
Gerai, aš nemeluoju.
Dabar jau visos kortos ant stalo, argi taip ne geriau?
Daugiau jokių paslapčių šioje šeimoje.
Taip, liko tik nepaaiškinamos egzistencinės paslaptys,
kurias atskleidė aparatas, pasirinkęs
visiškai netinkamą metą nustoti veikti.
Kažkas turi tai išsiaiškinti, tiesa?
Turiu galvoje, aparatas mūsų paklausė: „Pasiruošę kitam etapui?“
Gal tai tik klausimas.
Gal aparatas atliko savo funkciją,
o kitas etapas reiškia, kad visi permąsto, ką sužinojo,
ir gyvena toliau bei prisiima atsakomybę už savo gyvenimus.
- Taip, tikriausiai. - Kaip miela. Labai gražu.
Šiaip ar taip, einu į lovą, bet myliu jus.
Ir man labai patiko sudalyvauti Dirfeste su jumis.
- Myliu tave, mažute. - Koks smagus vakaras.
- Labanakt. - Labanakt.
Juk nepatikėjai nė vienu žodžiu, tiesa?
Ne. Mes pasieksime tą kitą etapą.
Ponas Džonsonas labai apsidžiaugs, kad atėjote.
Būčiau atėjusi anksčiau, bet šįvakar pati vos nenumiriau.
O Dieve. Labai užjaučiu. Kas nutiko?
- Ji pasiklydo šieno labirinte. - Patekau į spąstus.
Patekau į spąstus tamsos labirinte.
Ir aš ją išgelbėjau. Nors ji ir nežinojo, kas aš.
Žinojau, kas tu. Tik negalėjau atsiminti vardo.
Tu ne kartą buvai atėjęs pas mane į darbą ir prašeisi skiriamas šerifu.
Kaip ją išgelbėjote?
Iš pradžių pagalvojau:
„Varge, gal ir nereikėjo neštis grandininio pjūklo į Dirfestą.“
Bet, tarkime, jis pravertė.
Labai žaviuosi visais, kurie moka naudotis elektriniais įrankiais.
Medicinos mokykloje prisižiūrėjau daug nupjautų nykščių.
Taip, aš krapštausi su baldais, taigi...
Gerai.
Nors man ir labai smagu stovėti ir žiūrėt, kaip visą vakarą flirtuojat,
turiu priminti, kad žmogus guli mirties patale.
Ne. Jis tik ilsisi.
Bet būtų miela, jei būtumėte čia, kai jis pabus.
Žinau, kad jam tai daug reikštų.
Žinai, ką?
Norėčiau, bet iš manęs jokios naudos,
jei nepamiegu devynių su puse valandos.
Todėl man atrodo, kad ponas Džonsonas norėtų,
kad važiuočiau namo, o su juo susitikčiau ryte,
kai jis bus panašesnis į save.
Manau, jam labiau patiktų, jei pasiliktumėt. Jis greit pabus.
Žinai, Bo, nors rizikuoju pasirodyti nesubtili,
nes užsiimu reikalais tokioje aplinkoje,
bet galvojau apie tavo pageidavimą tapti šerifu.
Šitam miesteliui reikia papildomo saugumo.
Ypač šiais neramiais laikais.
Tikrai? Ir sutinki su mano sąlygomis?
Alga, priedai, ženklelis, pilni įgaliojimai?
Detales galime aptarti iš ryto.
Bet dabar tu įgaliotas rūpintis ponu Džonsonu.
Man reikia, kad liktum čia ir jį saugotum.
Ačiū, Izi.
Aš tavęs nenuvilsiu.
Taip. Jėzau, taip, aš pasiruošęs kitam sumautam etapui.
Taip, aš pasiruošęs.
Pavyko?
Taip. Atrakinau jį gal prieš valandą.
Dabar tik švaistau laiką dėl smagumo.
- Gerai, sarkazmas. - Atsiprašau.
Tiesiog tai žiauriai erzina.
Todėl jei žinai slaptą kodą ar...
Aš jau pasakiau viską, ką žinau apie aparatą, aišku?
Aišku. Gerai, taip. Ar tu...
- Žolės nerūkau. - Gerai. Jėga.
Pameni mūsų pirmą susitikimą?
- Ne. - Stovėjome štai čia.
Pasakiau tau kažką apie plaukų implantus.
Taip.
Turbūt kaip per miglą
pamenu, kad buvai be galo keista.
Palaikiau tave tavo broliu.
Koltonas buvo užėjęs į mano barą. Į senąjį barą.
Jis paėmė tavo tėčio pikapą, norėjo, kad parduočiau jam alaus.
O aš pamaniau, kad jis normalus jaunas mulkis.
Žinai, mielas, bet normalus.
Bet paskui, prieš išeidamas...
Džiaugiuosi, kad su tavim susipažinau.
Saugiai vairuok.
Nesu mačiusi, kad kas nors turėtų tokius taškus.
Ir negaliu to paaiškinti,
bet pasijutau taip, lyg turėčiau jį pasekti.
Iš pradžių nieko nedariau, bet kai nusekiau jam iš paskos,
jis jau buvo išvažiavęs.
Kodėl Koltonas turėtų mėlynus taškus?
Neįsivaizduoju, todėl galiausiai jį pasekiau
ir atsidūriau čia.
O tada mane atsekė šitas aparatas.
Gaila, kad dabar esu apsinešęs. O gal gaila, kad per mažai.
Bet, pala, kodėl man nepasakei?
- Ko nepasakiau? - Kad Koltonas...
Atėjo į mano barą, bandė nusipirkt alaus ir turėjo mėlynus taškus?
- Ką tai būtų pakeitę? - Nesvarbu.
Vis tiek norėčiau žinoti.
Kai ko nors netenki, visada nori daugiau apie jį sužinoti.
Net jei tau tai neatrodė svarbu, vis tiek turėjai man pasakyti.
Atsiprašau.
Paprastai neturiu įpročio megzti ryšius su žmonėmis.
- Gerai. - Bet aš atsiprašau.
Gal aš galiu tau su juo padėti.
Kaip padėti? Juk kartoji, kad nieko nežinai.
MORFO, užsikrušk.
- Ar skauda, kai juos primini? - Ne.
Net nežinau, kada jie atsirado.
Pastebėjau tik todėl, kad užkėliau koją ant stalo prieš skusdama
ir pamačiau veidrodyje.
Taip. Aš ant to stalo karpau kojų nagus.
Geriau būtum nesakęs.
Apžvalgos rato viršuje sakei,
kad, tavo galva, turėtume kurį laiką pabūti atskirai.
Ar pasakei taip tik todėl, kad manei,
jog mus nutrenks žaibas, ar...
Žaibas tikrai paskubino pokalbį.
Bet ne. Aš...
Tikrai manau, kad apie tai verta pagalvoti.
Jei mano „Mokytojo / Švilpautojo“ potencialas susijęs
su slidinėjimu Visleryje, kai paskutinį kartą buvom išsiskyrę,
o tu, pamačiusi „Karališkoji šeima“, pajutai,
kad nori kažko daugiau iš gyvenimo...
Gal mums reikia laiko vien sau.
Gal. Ne su visam.
- Tik kurį laiką. - Kaip tai atrodytų?
Vienas iš mūsų turėtų išsikraustyti?
- Nemanau, kad turėtum. - Sakiau „vienas iš mūsų“.
Nežinau.
Nežinau, ką pasakytume Trinai.
Susitikinėtume su kitais?
Rytas už vakarą protingesnis.
Taip.
- Vakaras buvo labai įtemptas. - Taip.
Dingo elektra, po to vos gyvi nesudegėme.
Ir visas tas reikalas su MORFO, tas reikalas su Hana.
Ir tie taškai ant tavo pado, apie kuriuos man neužsiminei.
Ir tavo taškeliai, apie kuriuos man neužsiminei.
Taip, nutiko daug beprotiškų dalykų.
Todėl gerai išsimiegokim. Pakalbėsim apie tai ryte.
Gera mintis.
Pabudome ir kelkimės, miegaliau.
- Aš tave pažįstu? - Aš Bo. Bo Kovakas.
Jūs ligoninėje, pone Džonsonai.
Jus nutrenkė MORFO aparatas,
o tada ištiko lengvas širdies smūgis. Bet dabar viskas gerai.
Kovakas. Taip. Mačiau tave parduotuvėje.
Manau, kad turit galvoje mano sūnų Džeikobą.
Ne.
Tu nuolat ateidavai su tėčiu
ir žaisdavai bokso žaidimą „Dručkis“.
Tu - tas vaikas, kuris apsivėmė botanikos sode.
Teisingai.
Galit patikėti, užaugau ir tapau šerifu.
Žinau, kad jūsų širdis dabar truputį per silpna svarbioms naujienoms,
bet jūs - pirmas žmogus, kuriam pasakiau.
Tai nuostabu.
- Gerai. Taigi, šešias savaites? - Taip, šešias savaites.
- Atskirai, bet kartu. - Taip.
Vis dar būtume kartu,
bet palaikytume vienas kito poreikį pabūti atskirai.
- Bet kartu. - Taip.
- Esu gan tikras, kad taip. - Gerai.
Bet po tų šešių savaičių, kas benutiktų, mes kartu.
Žinoma, kartu. Tai tik šešios savaitės.
Daugiau laiko praleidau nesimaudęs.
Aš juk ne tavo mama,
neišskrisiu visam laikui į Europą.
Koks puikus laikas apie tai užsiminti.
Bet, ne, mes susitiksim po šešių savaičių
ir pasipasakosime, ką sužinojome apie save.
O tuo tarpu mes...
- Turėsime grafiką. - Dievinu grafikus.
Gerai, turėsim grafiką televizoriui ir šaldytuvui,
o mūsų dukra Trina turbūt turėtų rinktis pirma.
Gal man įsigyti nuosavą šaldytuvą.
Galėčiau turėti mini šaldytuvą rūsyje.
Tu tikrai nieko prieš gyventi rūsyje?
Mes apie tai kalbėjomės. Manau, tu teisi.
Jei nuomosimės butą, turbūt teks mokėti.
- O tu ne prieš gyventi rūsyje. - Dievinu rūsį.
- Ir myliu tave. - Ir aš myliu tave.
Todėl ir pagyvensime atskirai.
Ar nebūtų lengviau, jei sumautas aparatas
pasakytų, ką mums daryti?
Tai nėra aiškiausias magiškas prietaisas, su kuriuo teko susidurt.
Gal jau duok užuominą, supranti?
O ne tik...
Truputį pagreitinau, bet supratai.
Kese, labai tiksliai pavaizdavai MORFO.
Truputį pažaidžiau su tereminu
prieš padovanodama jį tau.
Ir, iš esmės, tokį garsą skleidžia MORFO.
Jis tikrai skamba kaip tereminas.
Truputį aukščiau. Gerai. O kita gaida - truputį žemesnė.
Gerai. Taigi, maždaug...
- Šūdas. - Visai nedaug trūko. Tau pavyks.
Palauk! Tai tereminas!
Reikia įdėti tereminą į MORFO aparatą!
Užsičiaupk! Atsiprašau, pone Habardai.
Tiesiog mes šį tą bandom padaryti, todėl prašau užsičiaupti.
Taip! Tau pavyko!
Mums pavyko!
Gerai. Ramiau.
Tai nuostabu.
Kaip šaunu.
O mes kaip tik... Nes iš esmės mums šovė ta pati mintis.
Aš galvojau labiau nuo A iki C, o tu - nuo A iki B.
Ir aš sugalvojau įdėti tereminą į aparatą.
Bet abi mintys susijusios su tereminu, todėl, manau, tai - komandinės pastangos.
- Komandinės. - Manau, jis paruoštas.
Jis turi naują pradžios ekraną.
- Ar kas nors turi monetų? - Nemanau, kad jų reikia.
Rašo: „Įdėkite kortelę, kad pradėtumėte“.
Šūdas.
MORFO NORĖDAMI PRADĖTI ĮDĖKITE KORTELĘ
MOKYTOJAS / ŠVILPAUTOJAS
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
RIČARDO DŽ. ANOBILIO ATMINIMUI
Išvertė Sandra Siaurodinė