GIORGIO PRESENTERER VERDENS STØRSTE PASTA!
VELKOMMEN TIL DEN 150. ÅRLIGE DEERFEST
Pappa, er det en ny lundegreie? Skal mamma få et kosedyr hvert år?
- Vet du hvor lang tid han brukte? - Gutten sa jeg hadde flott form.
Hva er lundegreia?
Ok. Det var en kjølig oktoberkveld for 23 år siden,
og en ung Miss Cassandra Hubbard var på sin aller første date
med en Dustard John Hubbard...
- Heter du Dustard Hubbard? - Mr. Hubbard går bra.
Dustard ville spille "Sprekk-en-ballong" og vinne en koselunde fordi...
- Fordi Cass sa den var søt. - Så han gikk frem og kastet pil etter pil,
men greide ikke å sprekke en eneste ballong.
De spillene er fikset.
Men pappa gikk tilbake senere den kvelden
og bestakk gutten som jobbet der, for å få hver eneste lunde han hadde,
så han kunne gi en til mamma hvert eneste år i bursdagsgave.
Så sikker var han på at de ville være sammen for alltid.
Så søtt, men du glemte den beste delen, Trina.
Jeg betjente pariserhjulet den kvelden,
og faren din ga meg 20 dollar for at det skulle stoppe på toppen
- så han kunne få mer tid med moren din. - Så som en lett kidnapping?
Det høres ut som det.
På den tiden kaltes det romantikk. Jeg glemte at det var deg jeg bestakk.
Jeg gjør visst ikke så stort inntrykk.
Vil dere ungdommer prøve den mekaniske oksen?
Køen er ikke så lang nå.
Vil du prøve den igjen?
Nei. Jeg mener, jeg kunne gjort det for å tulle med folk.
Hvordan er det å tulle med folk?
Du vet, alle tror at jeg er så besatt av cowboy-greiene, så jeg kan omfavne det.
- Som en spøk. - Jeg kan bli med deg, Mr. Kovac.
- Greit, partner. La oss gjøre det. - Howdy. Hypp.
- Yeehaw. - Vi lurer dem.
Ha det gøy, gamle venn.
Jeg husker ingenting om ham fra videregående.
Bortsett fra da han kastet opp i botanisk hage.
Jeg husker historien veldig annerledes.
- Hvor kastet han opp? - Nei, lundehistorien.
- Jeg sa aldri at jeg syns lunder er søte. - Jeg tror du gjorde det, Cass.
Nei, du sa: "Er ikke lundene søte?" Og jeg sa: "Jo."
For jeg ville at du skulle like meg.
Vel, du trengte ikke å gjøre det. Jeg likte deg helt fra begynnelsen.
Ja. Fortsett å røre, gutter. Jeg vil ikke at nudlene skal stivne.
Husk, det er mi famiglia, ikke mi "congealia".
- Giorgio! Hvordan går det? - Hei. Hva skjer, Nat?
Det går flott, takk. Ikke en stor sak. Jeg er bare bekymret for stormen.
Jeg prøver å lage pastagropen til barna.
Spagettien blir tung når den er våt, og jeg vil ikke at et barn skal bli most.
- Nei. - Ikke sant? Hvordan går det med dere?
Vi har det fabelaktig.
Husker du datteren min Savannah, som jeg fikk med eksmannen min Mike?
Klart det. Jeg ville snakke med deg, Savannah.
Hvorfor det?
På gallaen sa du at du ikke ville dra til Frankrike bare fordi du fikk "fransk".
Og jeg vil at du skal høre på meg, ok?
Frankrike kan drite og dra. Ok? Beklager det grove språket,
men som en mann som ble presset til å bli en hockey-superstjerne som liten,
vil jeg som Giorgio vite hva du som Savannah ønsker å gjøre.
- Jeg har blitt interessert i sjakk. - Sjakk! Ja, jeg elsker det.
Tårn og løpere og følge hjertet. Det er det superstjerner er laget av.
Der har vi det. Fra én superstjerne til en annen.
Giorgio. Jeg ville bare si at jeg hørte at Cass avviste deg,
og bare så det er sagt:
Hun er nok den eneste damen i hele verden som ville sagt nei til deg.
Kanskje den eneste i sivilisasjonens historie.
Hvis du vil gå så langt tilbake.
- Jeg går et annet sted, mamma. - Ok, ring meg.
Unnskyld, Savannah blir ukomfortabel når jeg flørter med kjekke menn
som ikke er faren hennes.
Hun vil vel ikke ha en stefar.
Hva skjedde med deg og Mikey?
Han var en drittsekk.
Han var også veldig hårete, og jeg har ikke sansen for det.
Jeg liker å se huden til en mann,
til og med huden på hodeskallen.
Jeg syns en skallet mann er veldig sexy.
Det er et interessant perspektiv du har, Natalie.
Du vil nok gjøre
en heldig skallet mann veldig lykkelig en dag.
- Vi får se. Ha det. - Ha det.
- En advarsel. Jeg er veldig god på dette. - Ok.
Jeg øver på flaskene på jobben hele tiden.
RINGSPILL
- Ja! Du så det. - Du greide det faktisk! Ja!
- Nå er jeg lei meg. - Nei, vi har vært lei oss nok, og... Takk.
Du kan ikke være lei deg, for nå har du dette.
Hvordan funker dette? Skal jeg dra tilbake og kjøpe nok av disse for 30 år?
Ja. Vet du hva jeg er på utkikk etter? En som er prikk lik faren min.
Ikke en som er prikk lik broren min?
- Fy søren. Ok, så vi spøker om det alt? - Man kan alltid spøke.
Ok, men seriøst. Ikke vondt ment mot foreldrene mine,
men hvis jeg er sammen med en jeg møtte på videregående om 30 år,
vil jeg kaste meg utfor et stup.
Så vi skal ikke være sammen?
Om 30 år, liksom?
Jeg vet ikke. Har du tenkt å være sammen med meg om 30 år?
- Dette er vår første ordentlige date... - Bare en intens ting å si på første date.
Du vet definitivt at du ikke vil være sammen med meg.
Det er ikke definitivt. Ingenting er definitivt.
Men jeg er ganske sikker på at jeg ikke bare vil være sammen med én person
- resten av livet. - Ja. Jeg skjønner det.
Men etter alt vi har vært gjennom er det bare rart å si det med en gang.
Du vet du vil slå opp med meg. "Flott. Dette føles ikke meningsløst."
Så...
Så noe er meningsløst fordi det tar slutt en dag?
- Hva? - Unnskyld. Kan vi ta det sakte?
Hana, dette er det meste jeg har fått på flere år.
- Vi kan ta det så sakte du vil. - Ok, perfekt.
- Kanskje vi gjør dette hos meg neste gang? - Ok, sir. Du gikk inn på soverommet mitt.
Jeg visste ikke det, ok?
- Håper vi finner de som ranet deg. - Dette er faktisk mange ting for meg.
- Vil du ikke ha mer ting? - Nei, jeg hater ting.
En levning fra tiden min på kostskole.
Vi fikk ikke ha så mange personlige eiendeler...
- Visste ikke at du gikk på kostskole. - Det pleier å være det første jeg sier.
Jeg elsker når folk ser på meg slik du ser på meg nå.
Hvordan ser jeg på deg?
Som om jeg er en privilegert, rik, fæl snobb.
- Jeg tror ikke du er privilegert. - Ok, jeg sa noen andre ord også.
Kanskje det å gå på kostskole bare var pilen din.
Hva mener du med "pil"?
Det du trengte å bli fortalt om deg selv for å komme deg til noe annet.
Det er det Dusty Hubbard tror at MORPHO-en handler om.
- Hører du på Dusty Hubbard nå? - Jeg mener, se på meg.
Selv om "prest"-kortet ikke var ment for meg, så reddet det livet mitt.
Det ga meg et formål.
Det fikk meg ut av meg selv og gjorde at jeg kunne gå videre
på en måte som aldri ville skjedd med et tilfeldig potensial.
Jeg var alene, og jeg hadde ingen, og det kortet fikk meg hit.
Det førte meg...
...til deg.
Akkurat.
Hva er det?
Ingenting.
- Jeg vet ikke... - Hva var det jeg sa?
Jeg liker ikke hvordan du skriver om narrativet ditt.
Hva mener du?
Du gjør meg til en del av din triste historie
- og forventer medynk. - Nei.
Du snakker til en som faktisk er alene, og som alltid har vært alene.
Og du sier at du ikke har noen, men det er ikke sant.
Du hadde venner og familie.
Selv da du fant kortet, var svigerfaren din der og støttet deg.
Så ikke...
- Jeg sa aldri det. - Hva?
Jeg sa aldri at jeg var med svigerfaren min.
Jo. Hvordan skulle jeg ellers vite det?
Ok, dette er innmari teit.
Hvorfor krangler vi om dette?
Jeg skal hente en bøtte, for jeg stoler ikke på gaffateipen.
Vi skal drikke oss fulle
og fortsette å kline som om vi går på ungdomsskolen. Ok? Ok.
Skal vi kjøpe en rull med 50 billetter... Det er vel for mye?
- Hvor mye koster én tur på pariserhjulet? - Kjøp 50, i tilfelle jeg vil kidnappe deg.
Hvorfor ikke? Du har jo råd til det.
Unnskyld, hva? Har jeg råd til det?
Jeg skulle ikke si noe,
men jeg dro på gallaen din, og 100 dollar er mye for folk flest.
Ikke for "kongelige", men jeg tjener åtte dollar i timen nå.
- Hvis det er sant at du svindler oss... - Ok, vent nå litt...
- Nei, dette er bra. - Hva?
Jeg er faktisk glad for at du sa det.
Er potensialet ditt "etterforsker"?
- Nei, "tatovør". Jeg tatoverte Dusty. - Og du gjorde en flott jobb, Liz.
Ok, for det føles som om du har funnet ut av alt.
For min store plan var å bedra hele byen
for å få noen tusen dollar, så lure folk til å tro at jeg var spesiell
ved å lage en maskin som sier at jeg er kongelig,
et potensial som både er jævlig forvirrende og...
- Hva var det du sa, Dusty? - Helt uoppnåelig.
Ja, helt uoppnåelig. Alt jeg måtte gjøre for å få alle til å godta dette,
var å bruke alle mine ferdigheter som dataingeniør
til å manipulere maskinen til å gi deg, og bare deg,
et kort hvor det sto "tatovør".
Jeg gjetter på at det er en livslang drøm som du aldri har delt med noen.
- Ja. - Cass, skal vi bare kjøpe billettene?
Ok. Kan jeg få alles oppmerksomhet? Det er jeg, det onde geniet
som fant ut de hemmelige håpene og drømmene til alle i denne byen,
og jeg brukte dem mot dere. Og hvorfor?
For å få to dollar i mynter og selge noen jævla gensere, selvfølgelig.
Dere burde bukke.
- Cass! - For jeg er dronningen deres.
- Hva? - Vennligst ikke gjør dette på Deerfest.
Kanskje vi ikke vil ha vitner for det jeg skal gjøre mot deg.
Ingen vitner. Kongelig hoff på vei!
Lykke til, skatt. Jeg skal bare prøve den mekaniske oksen.
HØYLABYRINT KAN DU FINNE VEIEN GJENNOM?
Cass. La oss få dette overstått.
Fortell meg hvor fryktelig jeg er, hvor urettferdig jeg har vært mot deg,
og gjør deg selv til offeret, som alltid.
Hva i himmelens navn er dette?
- En klem. Det kalles en klem. - Jeg trenger ikke en klem.
Jeg vet det. Du trenger ikke en klem. Du trenger ikke meg.
- Cass, ikke vær så dramatisk. - Jeg er ikke dramatisk.
Jeg bare forteller deg at du har såret meg for mange ganger.
Vær så snill. Vi har begge sagt ting. Det er det mødre og døtre gjør.
Du vet godt at alt jeg sier, sier jeg for å beskytte deg.
Du kan slippe meg nå.
Cass.
Ok.
Du var der. Den kvelden jeg fant kortet i rennesteinen, var du der.
- Hvorfor sa du ikke det da jeg møtte deg? - I begynnelsen husket jeg deg ikke.
Jeg husker ikke alle fulle drittsekker jeg kaster ut av en bar. Og kragen var ny.
Du var bartenderen.
Og du var drittsekken.
Drakk deg snydens og yppet med alle som så på deg.
Derfor ble du kastet ut.
Så kom svigerfaren din og sa unnskyld til meg.
Han sa at du bare var på gjennomreise og ikke ville komme tilbake.
At du akkurat hadde spredd din kones aske og ikke var deg selv.
Datteren hans.
- Hva? - Det var datteren hans også.
Ja, så det føltes ikke som noe jeg bare skulle ta opp, ikke sant?
"Hei. Liten verden, men jeg var der på den verste kvelden i ditt liv."
- Men du jobbet der. - Hva så?
Jeg var bare på gjennomreise, men du jobbet der.
Du var i en annen by hvor MORPHO-en eksisterte.
Og du tok det aldri opp. Alt pratet om "jeg trenger den ikke"
eller "om noen måneder vil ingen snakke om dette"...
Du fortalte aldri noen om kortet ditt. Du holdt det for deg selv.
- Jeg hadde mine grunner. - Jeg har mine grunner også.
Liksom... Jeg er en person, ikke sant?
Du ønsker å tro at kortet førte deg til meg, og du kjenner meg ikke.
Jeg tror ingen her kjenner deg, Hana.
Hør her. Jeg har ingen svar til deg.
Du må slutte å lete etter tegn.
- Ja! Jeg greide det. - Slutt.
- Nei. Du er så liten. - Jeg er ikke... Samme det.
- Vil du ha det? - Ja.
- Hei. - Hei.
Hva skjedde der inne? Drepte du moren din?
Jeg har en spade i bilen.
Jeg bare ga henne en klem.
Jøss. Det er tøft gjort.
- Vil du engang ta pariserhjulet? - Ja. Ja, vi gjør det.
Du trenger ikke å si ja bare fordi jeg vil gjøre det.
Det er kaldt. Det kan regne. Rumpene våre kan bli våte.
Jeg tror vi overlever.
Hei. Hvordan i helvete kommer man seg ut? Jeg går i sirkel.
Er ikke det poenget?
Ubrukelig generasjon.
- Hallo? - Er dette Isabelle Fontaine?
Borgermester Fontaine. Hvem er dette?
Dette er dr. Woods. Passer det dårlig?
Jeg vet ikke hva jeg skal si til det. Hva er det du vil?
Jeg er her med Walter Johnson. Han har hatt en hjertehendelse.
- Hva er en hjertehendelse? - Han fikk hjerteinfarkt.
Går det bra med ham?
Ja. Han er litt forvirret, men jeg snakket med ham.
Hvorfor forteller du meg dette? Ringer du alle i byen om dette?
Nei. Unnskyld.
Det var vanskelig å kommunisere med ham, men jeg tror du kan være kona hans.
Tror du jeg kan være kona hans? Vennen, jeg er lesbisk.
Hvorfor tror du det?
Du står oppført som nødkontakten hans. Det var sånn jeg fikk tak i nummeret ditt.
- Har han ingen andre? - Han har vel ikke det.
Er du der fortsatt?
- Kan jeg få snakke med ham? - Han hviler nå.
Hvor er han? Er han på sykehuset?
- Han ble nettopp innlagt... - Fortell ham at jeg kommer.
Ok.
Å, pokker!
Fy faen. Herregud.
Pokker. Hva var det?
Dusty, gjorde du dette?
Skrudde jeg av strømmen i hele byen
for å være litt alene med kona mi på toppen av et pariserhjul?
- Nei. Skulle ønske jeg hadde tenkt på det. - Ok. Går det bra med oss her oppe?
Ja, det går helt fint.
Vi bare sitter i en metallkasse i lufta
midt under et mulig tordenvær.
- Hallo? - Skatt.
- Ok. - Det var ikke ideelt. Ok.
- Dusty, vær forsiktig. - Det går bra. Hei!
Kan noen flytte denne? Er det en spak eller noe sånt?
IKKE GYNG
Hei, Dusty.
Hei sann.
- Hvem er det? - Ingen. Bare en venn.
Gikk strømmen? Vi hadde sex.
I et pariserhjul i bevegelse? Herregud, Hawaii.
Kan noen vennligst hjelpe oss?
Dusty, er det deg?
Giorgio.
- Å, D! Jeg skal klatre opp dit! - Giorgio, nei! Det er for farlig!
D, jeg kommer med en gang. Jeg må bare finne noe høyt.
- Du kan bruke kurvbilen min. - Takk, sir,
men en bil full av kurver hjelper ikke.
Nei, jeg jobber for strømselskapet, og bilen har en kurv. En kran.
Som en lift.
Sier du at du har en lift?
- Jeg kaller det lift. - Lift.
Her, ta nøklene mine.
Ok, du kastet dårlig, kompis. Du kastet dårlig. Og det er mørkt.
- Ellers hadde jeg greid å ta imot. - Giorgio, kan du bare gå? Takk.
- Går det bra? - Jeg bare håper det går bra med Trina.
Ja. Jeg så henne sammen med Jacob tidligere.
Begge to så veldig lykkelige ut. Og så jævlig unge.
- Herregud. - De er barn.
Bokstavelig talt søte barn med barneansikt.
Jeg kan ikke huske å ha følt meg så ung. Ikke engang da vi var så unge.
Tok valg som påvirket resten av livene våre.
Ja, vel, vi var det.
Jeg vet ikke, Cass,
hva det vil si hvis pilene våre peker i forskjellige retninger. Jeg vet ikke.
Hvis potensialet mitt har å gjøre med forrige gang vi var adskilt, så kanskje...
...kanskje vi burde se hvordan det føles å være adskilt en stund.
Kanskje potensialet ditt bare er helt uoppnåelig mens du er sammen med meg.
Men føles det ikke som om vi skal finne ut av det?
- Visste du at lunder er monogame? - Visste du at lunder er monogame?
Det sto i en bok du ga meg i en julestrømpe eller noe sånt.
Det sto at hann- og hunnlunden
drar på hver sin reise i rundt åtte måneder i året.
Bare adskilt.
Men de finner alltid veien tilbake til hverandre.
Men vi er ikke lunder.
- Jeg er ikke redd. - Ikke det?
I det hele tatt.
For dette er tre, og lyn hater tre, så...
Og nå som strømmen har gått, kan vi kline uten at folk ser stygt på oss.
Eller jeg kan benytte anledningen til å lure meg vekk og forlate deg,
siden vi vil slå opp.
- Jøss. Ok, så vi spøker om det nå? - Man kan alltid spøke.
Dette er allerede flere øyeblikk enn jeg trodde jeg kom til å få med deg.
Så jeg vil kalle det en ganske stor seier for meg.
Alt i alt.
Så når skal vi kline?
Akkurat nå.
Jacob!
Trina!
Jacob!
Hallo? Hjelp meg!
- Hvem er det? Er det noen der inne? - Borgermester Fontaine!
Går det bra med deg?
Nei! Jeg kan knapt nok se en hånd foran meg,
og det dumme kneet mitt krangler igjen.
Ok. Ikke få panikk.
- Hvem er dette? - Det er Beau.
Hvem er Beau?
Han er fyren som skal få deg ut derfra.
- Hei. - Hei.
Ok, jeg tar D først, siden han virker reddest.
Jeg er ikke reddest.
Bare ta Cass. Ta Cass.
- Ok, Cassie. Jeg har deg, Cass. - Ok.
- Jeg har deg. - Hold den rolig.
- Vi har deg, begge to. - Bra, Cassie.
- Dusty, har du meg? - Ja. Ok, kjære.
Jeg får dere ned.
Herregud, Giorgio! Det var utrolig. Vi reddet byen.
Natalie, du vet at du sa at Savannah ikke vil ha en stefar?
Ja?
Hva med en ste-Giorgio?
- Izzy, er du der fortsatt? - Ja! Hvorfor tok det så lang tid?
Beklager. Jeg måtte legge igjen denne greia.
- Hvilken greie? - Denne greia.
Herregud.
Takk.
Du er trygg nå, Izzy.
Hva driver du med? Jeg kan gå selv.
- Jeg foretrekker å bære deg. - Sett i gang, da.
Det begynner å regne.
VELKOMMEN TIL DEERFIELD BYGRENSE
Hei, hvor er dere? Vi går forbi Dear Izzy.
Jeg ser dere.
- Jeg ser ikke dere. - Mamma! Pappa!
- Der er hun. Hei! Går det bra med deg? - Ja.
Ja?
Hva skjedde med Beau?
Jeg vet ikke. Vi ble adskilt. Er alt i orden med dere?
- Ja, vi har det bra. - Ja.
- Vi holdt bare på å få elektrisk støt. - Ja.
Hva er det?
Hva står det?
"Er du klar for neste fase?"
Det har den aldri gjort før.
BASERT PÅ BOKA AV M.O. WALSH
Tekst: Espen Stokka