BRIEŽU SVĒTKIEM 150
PIEDĀVĀ DŽORDŽO PASAULĒ LIELĀKAIS MAKARONU KATLS!
LAIPNI LŪDZAM 150. GADSKĀRTĒJOS BRIEŽU SVĒTKOS
Nu, tēt, šie tagad būs tuklīšu vietā? Dāvināsi tos mammai katru gadu?
Vai zini, cik ilgi pagāja, līdz viņš to vinnēja?
Tas puisis teica, ka esmu lieliskā formā.
Kas ar tiem tuklīšiem ir?
Tā. Bija vēss oktobra vakars pirms 23 gadiem,
un jaunajai Kasandrai Habardai bija pirmais randiņš
ar kādu Dastardu Džonu Habardu...
Pag, jūs sauc Dastards Habards?
Pietiks ar "Habarda kungu".
Dastards gribēja mest ar šautriņām pa baloniem,
tāpēc ka gribēja vinnēt plīša tuklīti, jo...
Kasa teica, ka tas ir mīlīgs.
Jā, un viņš ķērās klāt. Viņš meta šautriņu pēc šautriņas,
taču nespēja saplēst nevienu balonu.
Tās atrakcijas būtībā ir krāpšana.
Tomēr vēlāk vakarā tētis tur atgriezās
un samaksāja puisim, kas strādāja pie baloniem,
par visiem viņa tuklīšiem,
lai katru gadu varētu tādu uzdāvināt manai mammai dzimšanas dienā.
Tik pārliecināts viņš bija, ka viņi paliks kopā mūžam.
Tas ir mīļi. Bet labāko tu neizstāstīji, Trīna.
Es tovakar biju atbildīgs par panorāmas ratu,
un tavs tētis samaksāja man 20 zaļos, lai es to apturētu
un viņš augšā varētu ilgāk pabūt ar tavu mammu.
Tāda maza nolaupīšana?
Tā izklausās.
Tolaik to sauca par romantiku.
Es biju aizmirsis, ka tas biji tu, kam samaksāju.
Nu, es laikam lielu iespaidu neatstāju.
Ei, bērni, negribat izmēģināt mehānisko bulli?
Izskatās, ka tagad rinda nav liela.
Vai gribi izmēģināt vēlreiz?
Nē. Nu, vispār es varētu aiziet vēlreiz, lai cilvēkus pačakarētu.
Kā tas cilvēkus pačakarētu?
Nu, visi domā, ka esmu gluži vai apsēsts ar visām kovboju lietām.
Es varētu to arī izdzīvot.
- Pamuļķoties. Jā. - Ei, iešu ar jums, Kovaka kungs.
- Labi, partnere. - Lai iet!
- Izdarīsim. - Aiziet!
Izmuļķosim viņus!
Lai izdodas, vecīt!
Es to čali no skolas neatceros vispār.
Izņemot to reizi, kad viņš botāniskajā dārzā apvēmās.
Zini, es to stāstu atceros pavisam citādi.
- Ko? Kur tad viņš vēma? - Nē, par tuklīšiem.
Es vispār nekad neesmu teikusi, ka tuklīši ir mīlīgi.
Domāju, ka esi, Kasa.
Nē, tu jautāji: "Vai tuklīši nav mīlīgi?" Un es teicu: "Ir."
Jo gribēju tev patikt.
Nu, nebija nekādas vajadzības to darīt. Tu man patiki jau no paša sākuma.
Jā. Turpiniet maisīt, puiši! Negribu, lai manas nūdeles salīp.
Atcerieties: ir mi famiglia, nevis mi "salipia".
- Džordžo! Kā veicas? - Ei, kā iet, Nata?
Veicas diezgan labi, paldies. Jā, nekas traks.
Es tikai raizējos par negaisu. Ja? Cenšos uztaisīt bērniem makaronus.
Un slapji spageti kļūst ļoti smagi.
Negribu saspiest kādu bērnu līdz nāvei.
- Jā. - Saproti? Kā iet jums?
Mums - lieliski.
Vai atceries manu meitu Savannu - no mana bijušā vīra Maika?
Protams. Vispār es gribēju ar tevi aprunāties, Savanna.
Kāpēc?
Es svinībās dzirdēju: tu teici,
ka nebrauksi uz Franciju tāpēc vien, ka dabūji "francūzieti".
Un gribu, lai tu manī ieklausies, ja?
Francija var iet ieskrieties. Ja?
Atvaino par skarbo izteicienu,
bet es kā cilvēks, kuru bērnībā spieda
kļūt par hokeja superzvaigzni,
es kā Džordžo gribētu zināt, ko tu kā Savanna gribētu darīt.
Vispār esmu ieinteresējusies par šahu.
Šahs! Jā, man patīk.
Tavu sirdi iekaro torņi un laidņi.
Tieši tā, Savanna, top superzvaigznes.
Nu re - no vienas superzvaigznes otrai.
Džordžo!
Tikai gribēju pateikt, ka dzirdēju: Kasa esot tevi atraidījusi.
Un - vismaz pēc manām domām -
viņa droši vien ir vienīgā sieviete visā pasaulē,
kura tev atteiktu.
Varbūt vienīgā sieviete civilizācijas vēsturē.
Ja gribi atkāpties tik tālu.
- Aiziešu kaut kur citur, mamm. - Labi. Piezvani man!
Atvaino! Savanna aizvien jūtas neērti, kad es flirtēju ar glītiem vīriešiem,
bet ne viņas tēvu, viņas klātbūtnē.
Liekas, ka audžutēvu viņa negrib.
Kas ar tevi un Maikiju īsti notika?
Viņš bija kretīns.
Viņš arī bija ļoti matains, un man tas nepatīk.
Man patīk, ja redzu vīrieša ādu.
Nu, pat galvas ādu.
Plikpaurains vīrietis man šķiet ļoti seksīgs.
Tev šajā ziņā ir ļoti interesants skatījums, Natālij.
Esmu pārliecināts, ka reiz
tu kādu veiksmīgu plikpaurainu vīrieti padarīsi ļoti laimīgu.
- Tad jau redzēs. Atā! - Atā!
Tā, tikai brīdinu -
- šis man padodas ārkārtīgi labi. - Skaidrs.
Es Džonsona veikalā visu laiku trenējos uz pudelēm.
RIŅĶU MEŠANA
- Jā! Tu redzēji? Tu redzēji. - Tiešām uzmeti. Jā, protams!
Tagad jūtos slikti.
Nē. Esam jau pietiekami jutušies slikti, un... Paldies.
Un re - tu nevari justies slikti, jo tagad tev ir šis.
Super. Un kā tas notiek?
Man vēlāk jāatnāk šurp un tie jānopērk kādiem 30 gadiem?
Jā, jo zini, kādu puisi es meklēju?
Tieši tādu kā mans tētis.
Domāju, ka meklē tieši tādu kā mans brālis.
Nu velns! Tā, tad mēs par to jau jokojam?
Jokot var vienmēr.
Labi. Bet nopietni: nesaku neko sliktu par saviem vecākiem,
bet, ja es būšu kopā ar cilvēku no vidusskolas
pēc kādiem 30 gadiem,
es burtiski nolēkšu no klints.
Tātad tu vairs nebūsi kopā ar mani?
Pēc kādiem 30 gadiem?
Nezinu. Vai tu plāno būt ar mani pēc 30 gadiem?
Šis ir mūsu pirmais īstais randiņš, tāpēc...
Zinu. Tikai tas ir ļoti spēcīgs apgalvojums pirmajā randiņā.
Tev jau ir pilnīgi skaidrs, ka negribi būt kopā ar mani.
Tas nav pilnīgi skaidrs. Nekas nav pilnīgi skaidrs.
Bet, jā, esmu diezgan droša, ka negribu būt kopā tikai ar vienu cilvēku
- visu atlikušo mūžu. - Jā. Es to saprotu.
Vienkārši jocīgi, ka pēc visa, ko esam piedzīvojuši,
tu uzreiz pasaki kaut ko tādu.
Zināt, ka tu mani jau pamet, ir tā: "Forši. Šis nemaz nav bezjēdzīgi."
Tātad...
Tātad, ja kaut kas reiz beidzas, tas ir bezjēdzīgs?
BEDFORDA BĀRS
- Kas? - Atvaino!
Vai mēs nevarētu virzīties uz priekšu lēnāk?
Hana, tik tālu es neesmu bijis jau gadiem.
- Mēs varam turpināt tik lēni, cik vēlies. - Labi. Perfekti.
Varbūt nākamreiz darām to pie manis?
Tā, kungs, tu pats ienāci manā guļamistabā.
Nezināju, ka šī ir tava guļamistaba, ja?
Tikai ceru, ka atradīsim to, kurš tevi aplaupīja.
Man te ir diezgan daudz mantu.
- Tiešām? Tu negribi vairāk mantu? - Nē, es mantas neciešu.
Tās laikam ir atskaņas no internātskolas laikiem.
Tur neatļauj turēt daudz personisko lietu, tāpēc...
Nezināju, ka mācījies internātskolā.
Tiešām? Parasti tas ir pirmais, ko cilvēkiem izstāstu.
Jo man patīk, ka uz mani skatās tā kā tagad tu.
Ko? Kā es uz tevi skatos?
It kā es būtu privileģēta, bagāta un snobiska maita vai tamlīdzīgi.
Nedomāju, ka esi privileģēta.
Nu, tur bija arī daži citi vārdi.
Varbūt mācības internātskolā bija tikai tava bulta.
Kā tas ir - bulta?
Nu, tas, kas tev par sevi bija jāuzzina, lai nonāktu pie kā cita.
To, pēc Dastija Habarda domām, nozīmē MORPHO mašīna.
Tagad tu klausies, ko saka Dastijs Habards?
Nu, paskaties uz mani!
Pat ja tā "mācītāja" kartīte, ko atradu, nebija domāta man, tā izglāba man dzīvību.
Tā deva manai dzīvei jēgu.
Tā palīdzēja beigt domāt tikai par sevi un ļāva virzīties tālāk tā,
kā nekāds nejaušs potenciāls to nekad nespētu.
Es biju viens, un man neviena nebija, un tā kartīte atveda mani šurp.
Tā atveda mani...
pie tevis.
Nuja.
Ko?
Neko.
- Nezinu. Es tikai... - Ko es pateicu?
Man tiešām nepatīk, kā tu tagad pārraksti savu stāstu.
Kā tu to domā?
Tu padari mani par daļu no sava skumjā stāsta
- un gaidi, ka tevi žēlošu. - Nē.
Un tu runā ar cilvēku, kurš tiešām ir viens
un vienmēr ir bijis viens.
Un tu saki, ka tev neviena nav, lai gan tā nav taisnība.
Tev bija draugi. Bija ģimene.
Pat tovakar, kad atradi to kartīti, tu biji ar sievastēvu, kurš tevi atbalstīja.
Tāpēc nevajag...
- Es tev to neesmu teicis. - Ko?
Es neesmu teicis, ka biju kopā ar sievastēvu.
Nē, teici. Kā citādi es to zinātu?
Tā, nu, šis ir tik stulbi.
Kāpēc mēs par to strīdamies?
Aiziešu pēc spaiņa, jo es...
es tai līmlentei īsti neuzticos.
Un mēs ar tevi piedzersimies
un bučosimies kā pamatskolā. Ja?
Jā.
Tā. Vai ņemsim 50 biļešu rulli vai...
Laikam būs par daudz.
Sveiki! Cik maksā tikai viens brauciens ar panorāmas ratu?
- Cik tas maksā? - Ņem 50 gadījumam,
ja atkal gribēšu tevi nolaupīt.
Nu, kāpēc ne? Jūs to varat atļauties.
Atvainojiet - ko? Es to varu atļauties?
Ziniet, es negribēju neko teikt,
bet es biju uz jūsu svinībām, un vairumam cilvēku 100 $ ir daudz.
Nu, "karaliskajai" laikam ne,
bet es pašlaik pelnu astoņus dolārus stundā.
Un, ja jūsu mammai ir taisnība un jūs krāpjaties...
Tā, piebremzē, ja?
- Nē. Ir labi. - Ko?
Man vispār... Man prieks, ka to pateicāt.
Tā. Vai jūsu potenciāls ir "detektīve"?
Nē, "tetovētāja". Uztaisīju to, kas Dastijam.
Un tev izdevās lieliski, Liza.
Labi. Vienkārši liekas, ka visu esat sapratusi.
Jā, jo mans ģenerālplāns bija izkrāpt no visas šīs pilsētas
dažus tūkstošus dolāru
un panākt, lai cilvēki domā, ka esmu īpaša,
uzbūvējot mašīnu, kura paziņo, ka esmu karaliska.
Šis potenciāls ir gan pagalam mulsinošs,
- gan... Kā tu teici, Dastij? - Pilnīgi nesasniedzams.
Jā, pilnīgi nesasniedzams.
Un, lai panāktu, ka visi tam piekrīt, man tikai vajadzēja
izmantot visas savas datorinženierijas prasmes,
lai kaut kā ar šo mašīnu manipulētu un iedotu jums - tikai jums -
kartīti "tetovētāja",
kas, kā es pieņemu, ir sens jūsu sapnis, ko nevienam neesat stāstījusi.
Jā.
Kasa, varbūt nopirksim biļetes un iesim?
Labi. Uzmanību! Visiem uzmanību! Es esmu tas ļaunais ģēnijs,
kurš noskaidroja visu pilsētas iedzīvotāju slepenās cerības un sapņus
un izmantoja to pret jums.
Un kāpēc?
Lai iegūtu monētas divu dolāru vērtībā
un pārdotu kaut kādus džemperus, protams. Nuja!
Jums būtu jāklanās.
- Kasa! - Jo esmu jūsu karaliene. Jā, esmu...
- Ko? - Lūdzu, nedari to te!
- Ne jau Briežu svētkos. - Labi. Jā,
jo varbūt mēs negribam lieciniekus tam, ko es ar tevi tūlīt izdarīšu.
Nekādu liecinieku. Atvainojiet! Palaidiet karalisko procesiju!
Lai veicas, mīļā!
Aiziešu izmēģināt mehānisko bulli.
BRIEŽU SVĒTKU LABIRINTS VAI SPĒJ IZIET CAURI?
Kasa! Tiksim ar to galā!
Vienkārši pasaki, cik es esmu briesmīga un cik ļoti esmu nodarījusi tev pāri,
un padari sevi par upuri - kā vienmēr.
Dieva vārdā, kas tas?
- Apskāviens. To sauc par apskāvienu. - Man nevajag apskāvienu.
Zinu. Tev nevajag apskāvienu. Tev nevajag mani.
Kasa, neesi tik dramatiska!
Es neesmu dramatiska.
Es tikai lieku tev saprast, ka esi mani sāpinājusi pārāk daudz reižu.
Nu lūdzu! Mēs abas daudz ko sarunājām. Tā mātes un meitas dara.
Tu ļoti labi zini: lai vai ko es saku, es tevi aizsargāju.
Tagad vari mani atlaist.
Kasa!
Labi.
Tu biji tur.
Tonakt, kad notekā atradu savu kartīti, tu biji tur.
Kāpēc neko neteici, kad te satikāmies?
Sākumā tevi neatcerējos.
Es neatceros katru pielējušos kretīnu, ko izsviežu no bāra.
Un apkaklīte bija kas jauns.
Tu biji tā bārmene.
Un tu biji tas kretīns.
Dzēri un meklēji kašķi ar visiem, kas uz tevi paskatījās.
Tāpēc arī izsviedu.
Vēlāk tavs sievastēvs pienāca pie manis un atvainojās.
Viņš teica, ka esi tajā pilsētā caurbraucot un vairs neatgriezīsies.
Ka tikko esi izkaisījis sievas pelnus un neesi savā ādā.
Viņa meitas.
- Ko? - Tā bija arī viņa meita.
Jā. Tāpēc man nelikās, ka to vajadzētu atgādināt.
Zini: "Ei, pasaule ir maza. Es biju klāt tavas dzīves sliktākajā naktī."
- Bet tu tur strādāji. - Un?
Es tur biju tikai caurbraucot, bet tu tur strādāji,
tātad tu biji vēl vienā pilsētā, kur bija MORPHO.
Un tu par to neko neteici.
Tātad visas tās runas - "man to nevajag"
vai "pēc pāris mēnešiem neviens par to vairs nerunās"...
Nu, tu pats arī nevienam par savu kartīti nestāstīji.
Tu paturēji pie sevis to.
Tam bija iemesls.
Jā, arī man bija iemesls.
Zini... Es esmu cilvēks, ja?
Izskatās, ka gribi ticēt, ka šī kartīte ir atvedusi tevi pie manis.
Un tu mani pat nepazīsti, vecīt.
Nedomāju, ka te vispār kāds tevi pazīst, Hana.
Klau, man tev nav atbilžu.
Tev jābeidz meklēt zīmes.
BĀRDAINĀ DĀMA
- Jā! Izdevās. - Beidz!
- Nē. Tu esi tik maza. - Neesmu... Vienalga.
- Tu to gribi? - Jā.
- Ei! - Ei!
Kas tur iekšā notika? Vai tu nogalināji savu māti?
Domāju, ka man mašīnā ir lāpsta.
Es viņu tikai apskāvu.
Tas ir skarbi.
- Tu vispār gribi braukt ar panorāmas ratu? - Jā. Jā, izbraucam!
Tev nav jāsaka "jā" tikai tāpēc, ka to gribu es.
Ir auksts. Varētu sākt līt. Mēs varētu saslapināt dibenu.
Nezinu. Domāju, ka izdzīvošu.
Ei! Kā no šejienes tiek ārā? Es eju tik uz riņķi.
Vai tad tāda nav doma?
Bezjēdzīga. Bezjēdzīga paaudze.
- Hallo! - Vai Izabella Fonteina?
Mēre Fonteina. Kas runā?
Te Dr. Vudsa. Vai piezvanīju nepiemērotā brīdī?
Es pat nezinu, kā uz to atbildēt.
Ko jūs gribat?
Esmu pie Džonsona kunga - Voltera Džonsona.
Viņam bija sirdsdarbības traucējumi.
Kas ir sirdsdarbības traucējumi? Ko tas nozīmē?
Sirdslēkme.
Vai viņš jūtas normāli?
Jā. Viņš ir mazliet apjucis, bet pirms pāris minūtēm es ar viņu runāju.
Kāpēc jūs to stāstāt man?
Vai apzvanāt visus pilsētniekus un izstāstāt jaunumus?
Nē. Es atvainojos.
Viņu bija grūti saprast, bet domāju, ka jūs varētu būt viņa sieva.
Domājāt, ka es varētu būt viņa sieva? Mīļā, esmu lesbiete.
Kāpēc lai jūs padomātu ko tādu?
Jūs bijāt ierakstīta kā kontaktpersona ārkārtas situācijām.
Tā es dabūju jūsu numuru.
Viņam neviena cita nav?
Laikam nav.
Vai jūs tur vēl esat?
Vai varu ar viņu parunāt?
Viņš tagad atpūšas.
Kur viņš ir? Viņš ir... Vai viņš ir slimnīcā?
Jā, bet viņu tikko ieveda...
Pasakiet viņam, ka eju.
Labi.
Ai, velns!
Augstā debess! Ak dievs!
Sūdarallā! Kas tas?
Dastij, vai to izdarīji tu?
Vai izslēdzu elektrību visā pilsētā,
lai dažas minūtes pabūtu ar sievu panorāmas rata augšpusē?
Nē. Bet žēl, ka neiedomājos.
Tā. Vai mums te augšā ir droši?
Jā, ir labi. Ir labi.
Mēs tikai sēžam metāla kastē, kas karājas gaisā,
iespējama negaisa laikā.
- E-ei! - Mīļum!
- Skaidrs. - Tas nebija ideāli, ko? Tā.
- Dastij, uzmanies! - Man viss labi. Ei! Vai...
Vai kāds var šo pagriezt? Vai tam ir kāda svira vai kas?
NEŠŪPINĀT
Sveiks, Dastij!
Sveiks, tu!
- Kas viņš ir? - Nekas.
Vienkārši draugs.
Vai pazuda elektrība? Mums te bija sekss.
Braucošā panorāmas ratā?
Apžēliņ, Havaja!
Vai kāds, lūdzu, var palīdzēt?
Dastij, vai tas esi tu?
Džordžo!
- D, es uzkāpšu augšā. - Džordžo, nē! Tas ir pārāk bīstami.
D, es tūlīt dabūšu tevi lejā.
Man tikai jāatrod... Man jāatrod kaut kas augsts.
- Tu varētu izmantot manu grozu. - Jā, paldies, kungs,
bet nedomāju, ka grozs te palīdzēs.
Nē. Es strādāju elektrouzņēmumā,
un manai mašīnai... Tai ir grozs. Tas ir pacēlājs.
Kā ķiršu lasītājs.
Vecīt, vai gribi teikt, ka tev ir ķiršu lasītājs?
- Es to saucu tā. - Ķiršu lasītājs.
Še! Ķer manas atslēgas!
Tā. Tas bija slikts metiens, vecīt. Slikts metiens. Turklāt ir tumšs.
- Citādi es būtu noķēris. - Džordžo, vai iesi?
- Jā. - Paldies.
- Tev viss kārtībā? - Ceru, ka Trīnai viss kārtībā.
Jā. Pirmīt redzēju viņu ar Džeikobu.
Viņa izskatījās tik laimīga. Viņi abi. Un viņi izskatās tik jauni!
- Ak dievs! - Tīrie bēbīši.
Burtiski mīļi, bēbīgi bēbīši.
Neatceros, ka pats būtu juties tik jauns.
Pat ne tad, kad bijām tik jauni.
Izdarot izvēles, kuras ietekmēs visu atlikušo dzīvi.
Jā, nu... bijām.
Es nezinu, Kasa,
ko tas nozīmē, ja mūsu bultas rāda dažādos virzienos.
Es nezinu.
Un, ja manam potenciālam ir kāda saistība ar pēdējo reizi, kad bijām šķirti,
varbūt...
varbūt mums jāpaskatās, kā būtu, ja kādu laiku mēs būtu šķirti.
Saproti - varbūt tavs potenciāls ir pilnīgi nesasniedzams tikai,
kamēr esi ar mani.
Bet vai nav sajūta, ka mums tas jānoskaidro?
Vai zināji, ka tuklīši ir monogāmi?
Vai tu zināji, ka tuklīši ir monogāmi?
Tas bija grāmatā, ko man uzdāvināji
Ziemassvētku zeķē vai kaut kā tā.
Un tur bija rakstīts, ka tuklīšu tēviņš un tuklīšu mātīte
ceļo atsevišķi apmēram astoņus mēnešus gadā.
Vienkārši šķirti.
Bet kaut kā viņi vienmēr atrod ceļu atpakaļ viens pie otra.
Bet mēs neesam tuklīši.
- Man nav bail. - Ja?
Nemaz. Jā.
Tāpēc, ka šis ir koks. Un koks zibenim nepatīk, tāpēc...
Un nu, kad nav elektrības,
mēs varam bučoties sabiedrībā un neviens uz mums nelūrēs.
Vai arī es varu izmantot šo izdevību, lai no tevis aizšmauktu un tevi pamestu,
jo mēs taču izšķirsimies.
Tā, tad nu jau mēs jokojam par to?
Jokot var vienmēr.
Jā. Nu, šis jau ir ilgāk, nekā jebkad biju domājis, ka ar tevi būšu.
Tāpēc es teiktu, ka esmu ieguvējs.
Kopumā.
Un kad mēs bučosimies?
Tūlīt pat.
Džeikob!
Trīna!
Džeikob!
Vai te kāds ir? Palīgā!
- Kas tur? Vai kāds ir tur iekšā? - Mēre Fonteina.
Mēre Fonteina, jums viss labi?
Nē! Es knapi spēju saskatīt savas rokas,
un mans sasodītais celis atkal uzdarbojas.
Tā. Nekrītiet panikā!
- Kas tur ir? - Bo.
Kas ir Bo?
Vīrs, kurš dabūs jūs no turienes laukā.
DĪRFĪLDAS STRĀVA
- Sveiks! - Sveiks!
Tā, pirmo ņemšu D, jo viņš izskatās nobijies vairāk.
Es neesmu nobijies vairāk.
Ņem Kasu!
- Tā, Kasij! Es tevi turu. Turu, Kasa. - Labi.
- Es tevi turu. - Stāvi!
- Mēs abi tevi turam. Nu re! - Jauki, Kasij. Jauki.
- Dastij, vai turi? - Es turu.
- Jā. Labi, mīļā. - Labi.
Laižu jūs lejā.
Ak dievs, Džordžo! Tas bija lieliski. Mēs izglābām pilsētu.
Ei, Natālij! Atceries? Tu teici, ka Savanna negrib audžutēvu.
Jā.
Kā būtu ar audžu-Džordžo?
- Izij! Vai jūs tur vēl esat? - Jā!
Jā! Kur jūs tik ilgi bijāt?
Atvainojiet! Man lika šo atstāt pie ieejas.
- Ko? - Šo.
Ak dievs!
Paldies.
Nu esat drošībā, Izij.
Ko jūs darāt? Es varu paiet pati.
Labāk es jūs nesīšu, kundze.
Ak, nu labi.
Sāk līt.
KOLTONS
LAIPNI LŪDZAM DĪRFĪLDĀ PILSĒTAS ROBEŽA
Ei, kur jūs esat? Mēs ejam garām Dārgajai Izijai.
Pag, es jūs redzu.
- Es jūs neredzu. - Mamm! Tēt!
Re, kur viņa ir. Re, kur... Ei!
- Viss kārtībā? - Jā.
Ja?
Kas notika ar Bo?
Nezinu. Mēs izšķīrāmies. Jums viss labi?
- Jā. Jā, viss labi. - Jā.
Gandrīz guvām nāvējošu elektrotraumu,
- bet ir labi. - Jā.
Kas tas?
Kas tur teikts?
"Vai esat gatavi nākamajam posmam?"
Tā nekad agrāk nav bijis.
PĒC M. VOLŠA GRĀMATAS MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte