ДИЪРФЕСТ 150
ДЖОРДЖО ПРЕДСТАВЯ НАЙ-ГОЛЯМАТА ПАСТА В СВЕТА!
ДОБРЕ ДОШЛИ НА 150-ИЯ ДИЪРФЕСТ
МОРФО
Татко, да не би да замени кайрите с това?
- Знаеш ли колко му отне да го спечели? - Хлапето ме похвали за формата.
Какво за кайрите?
В една студена октомврийска вечер преди 23 години
госпожица Касандра Хъбард била на първата си среща
с младия Дъстард Джон Хъбард...
- Казвате се Дъстард Хъбард? - И г-н Хъбард става.
Дъстард решил да играе на "Спукай балона" и да спечели плюшена кайра, защото...
Кас каза, че е сладка.
Да, заел се и мятал стреличка след стреличка,
- но не успял да спука и един балон. - Тези игри са нагласени.
По-късно вечерта баща ми се върнал
и платил на хлапето с балоните за всичките кайри,
за да дава на мама по една на всеки неин рожден ден.
Толкова бил сигурен, че ще бъдат заедно.
Много мило. Но пропусна най-хубавата част, Трина.
Аз пусках виенското колело онази вечер
и баща ти ми даде 20 кинта да го спра, когато са на върха,
за да остане насаме с майка ти.
- Нещо като отвличане? - Така изглежда.
По онова време се наричаше романтика. Бях забравил, че платих на теб.
Е, сигурно съм незабележим.
Деца, искате ли да отидем на механичния бик?
- Опашката не е голяма. - Пак ли ще се пробваш?
Не. Може, за да притесня хората.
Защо ще ги притесниш?
Мислят ме за вманиачен по каубоите и мога да се възползвам от това.
- За майтап. - Ще дойда с вас, г-н Ковак.
- Добре, партньоре. - Здрасти.
- Да вървим. - Дий.
- Юху. - Хайде.
Приятно изкарване.
Не помня нищо за този човек от гимназията.
Като изключим,
- че повърна в ботаническата градина. - Моите спомени са много различни.
- Къде повърна според теб? - Не, за кайрите.
- Не съм казвала, че кайрите са сладки. - Мисля, че го каза, Кас.
Ти каза: "Не са ли сладки тези кайри?" и аз отвърнах: "Да".
Защото исках да ме харесаш.
Не е трябвало. И без друго те харесвах.
Да, бъркайте, момчета. Не искам спагетите да слепнат.
Помнете, ми фамилия, а не ми пихтия.
- Джорджо! Как върви? - Как си, Нат?
Върви супер, благодаря.
Само бурята ме притеснява. Варя казан паста за децата.
А мокрите спагети слепват и не искам някое дете да се задуши.
- Да. - А вие как сте?
Супер.
Помниш ли дъщеря ми Савана от бившия ми мъж Майк?
Разбира се. Всъщност исках да говоря с теб, Савана.
Защо?
На галата чух, че не ти се ходи във Франция заради картичката "Френски".
Искам да ме изслушаш.
Франция да си гледа работата.
Извинявам се за езика.
Като човек, принуден като момче да става хокейна суперзведа,
аз, Джорджо, бих искал да знам, какво ти, Савана, би искала.
- Запалих се по шаха. - Шах! Да, страхотно.
Следвай сърцето си. От това са замесени суперзвездите.
От една суперзвезда към друга.
Джорджо, исках да ти кажа, че чух, че Кас те е отхвърлила.
Както изглежда,
вероятно тя е единствената жена в света, която би ти казала "не".
Може би единствената в историята на цивилизацията.
Ако се върнем назад.
- Ще вървя, мамо. - Добре, обади ми се.
Извинявай, Савана се чувства неудобно, когато флиртувам с красиви мъже,
различни от баща й.
Вероятно не иска втори баща.
- Какво стана с теб и Майки? - Той беше кретен.
Беше и много окосмен, а това не ми харесва.
Обичам да виждам кожата на мъжа,
даже тази на черепа му.
Плешивите мъже са много секси за мен.
Интересна гледна точка, Натали.
Сигурен съм,
че един ден ще ощастливиш някой плешивец.
- Ще видим. Чао. - Чао.
- Предупреждавам те, че съм ужасно добър. - Добре.
Постоянно тренирам на шишетата в магазина.
ПРЪСТЕНИ
- Да! Видя ли? - Ти улучи!
Чувствам се зле.
Не, стига сме се чувствали зле. Благодаря.
А и не бива, защото сега имаш това.
Яко. И какво? Връщам се по-късно и купувам от тях за 30 години?
Да, защото знаеш ли какво търся в мъжете? Копие на баща ми.
Мислех, че търсиш копие на брат ми.
О, мамка му. Ще се шегуваме ли вече с това?
Няма забранени теми.
Сериозно, не искам да обиждам родителите си,
но ако след 30 г. съм с човек, когото съм срещнала в гимназията,
ще се хвърля от някоя скала.
Значи няма да си с мен?
След 30 години ли?
Не знам. Смяташ ли да си с мен след 30 години?
- Това е първата ни среща... - Знам. Просто казваш нещо много сериозно.
- Сигурна си, че не искаш да си с мен. - Не съм. Нищо не е сигурно.
Но, да, сигурна съм, че не искам да бъда само с един човек
- до края на живота си. - Разбирам.
Странно е след всичко, което преживяхме, да го кажеш в самото начало
и да знам, че мислиш да скъсаш с мен.
Все едно: "Супер, не е безсмислено".
И...
Значи нещо е безсмислено, защото някой ден свършва?
БАР "БЕДФОРД"
- Какво? - Съжалявам.
Имаш ли нещо против да не избързваме?
Хана, от години не съм правил секс.
- Мога да чакам колкото искаш. - Отлично.
Може следващия път да сме у дома.
Добре, но ти се самопокани в спалнята ми.
Не знаех, че спиш тук.
Надявам се да намерим крадците.
И тези неща са ми много.
- Така ли? Не искаш ли още? - Не, мразя вещи.
Останало ми е от времето в пансиона.
- Там не разрешават много лични вещи... - Не знаех, че си учила в пансион.
Така ли? Обикновено първо това казвам на хората.
Харесва ми да ме гледат така, както ти ме гледаш сега.
Как те гледам?
Сякаш съм привилегирована малка богата гадна снобка.
Не мисля, че си привилегирована.
Използвах и други думи.
Може би това, че си била в пансион, е твоята "стрелка".
Каква стрелка?
Това, което е трябвало да ти се каже, за да направиш нещо друго.
Дъсти Хъбард смята, че МОРФО е за това.
Вече слушаш Дъсти Хъбард?
Виж ме.
Дори картичката "Свещеник" да не е била за мен, тя ми спаси живота.
Даде ми цел.
Извади ме от черупката ми и ми позволи да продължа така,
както друг потенциал не би направил.
Бях сам и нямах никого, а тази картичка ме доведе тук.
Доведе ме...
при теб.
Да.
Какво?
Нищо.
- Не знам. Просто... - Какво казах?
Не ми харесва как променяш историята.
- Какво искаш да кажеш? - Правиш ме част от тъжната си история
- и очакваш да те съжаля. - Не.
Говориш с човек, който наистина е сам и винаги е бил сам.
А ти казваш, че нямаш никой, което не е вярно.
Имал си приятели, семейство.
Дори когато си намерил картичката,
си бил с тъста си за подкрепа. Така че недей...
- Не съм ти казвал това. - Какво?
Не съм ти казвал, че съм бил с тъста си.
Каза ми. Как иначе ще знам?
Добре, глупаво е.
Защо се караме за това?
Отивам за кофа, защото не вярвам на тиксото.
А с теб ще се напием
и ще продължим да се натискаме като в прогимназията. Става ли?
Да си купим ли направо 50 билета, или са много?
Здравей. Колко е билетът за виенското колело?
Вземи 50, ако пак поискам да те отвлека.
Можеш да си го позволиш.
Моля? Мога да си го позволя?
Щях да замълча, но бях на галата ти. 100 долара са много за повечето хора.
Сигурно не за "Кралска особа", но в момента печеля по 8 долара на час.
Ако думите на майка ти са верни и въртиш измама...
Чакай малко.
- Не. Това е добре. - Кое?
Радвам се, че не си замълча.
- Твоят потенциал "Детектив" ли е? - Не, "Татуист". Татуирах Дъсти.
И се справи отлично, Лиз.
Защото ми се струва, че си ме разкрила.
Да, планът ми бе да измамя целия град с няколко хиляди долара
и да ме мислят за специална,
като построя машина, която казва, че съм кралска особа -
потенциал, едновременно объркващ...
- И как го каза, Дъсти? - Напълно недостижим.
Да, напълно недостижим.
И за да накарам всички да повярват, трябваше само
да използвам компютърните си умения
да манипулирам някак машината да даде само на теб
картичка, на която пише "Татуист",
което предполагам е тайната ти мечта?
Да.
Кас, да вземем билетите и да вървим?
Добре. Внимание! Аз, злият гений,
научих тайните надежди и мечти на всички в града
и го използвах срещу вас. И защо?
За да спечеля два долара на монети
и да продам няколко проклети суитшърта! Леле!
Трябва да ми се поклоните.
- Кас! - Защото аз съм вашата кралица. Да...
- Какво? - Недей тук.
- Не и на "Диърфест". - Добре,
защото не ни трябват свидетели на това, което ще направя с теб.
Никакви свидетели. Извинете. Кралският двор минава!
Успех, скъпа. Аз ще се пробвам на механичния бик.
ЛАБИРИНТ
Кас, нека приключим с това.
Кажи ми какъв ужасен човек съм и как съм постъпила лошо с теб
и се изкарай жертвата, както правиш винаги.
За бога, какво е това?
- Нарича се прегръдка. - Нямам нужда.
Знам, че нямаш нужда. Нямаш нужда от мен.
- О, Кас, не драматизирай. - Не драматизирам.
Само ти казвам, че си ме наранявала твърде много пъти.
И двете сме си казвали остри думи. Майките и дъщерите са така.
Много добре знаеш, че каквото и да кажа, е да те предпазя.
Можеш да ме пуснеш вече.
Кас.
Добре.
Била си там.
В нощта, когато намерих картичката в канавката.
Защо не ми каза, когато те срещнах тук?
Отначало не си спомних кой си.
Не помня всеки пиян кретен, който гоня от бара.
А и яката беше нещо ново.
- Ти беше барманката. - А ти - кретенът.
Напи се и налиташе на всеки, който те погледне.
Затова те изхвърлих.
После тъстът ти дойде да се извини
и каза, че само минаваш през града и няма да се върнеш.
Че току-що си пръснал праха на жена си и не си на себе си.
На дъщеря му.
- Моля? - Тя беше и негова дъщеря.
Да. Стори ми се неуместно да повдигна темата.
"Светът е малък, видях те в най-ужасната нощ от живота ти."
- Но ти работеше там. - И?
Аз само минавах, но ти работеше там.
Била си в друг град, където е имало МОРФО.
И не го спомена.
Всички приказки как това не ти е нужно
или как след два месеца никой няма да говори за това...
И ти не каза на никой за картичката си. Замълча си.
- Имах причини. - Е, и аз имам причини.
Аз съм човек.
Искаш да вярваш, че картичката те е довела при мен.
- А дори не ме познаваш. - Никой тук не те познава, Хана.
Нямам отговори за теб.
Спри да търсиш знаци.
- Да! Успях. - Престани.
- Не, много си дребна. - Не съм...
- Искаш ли го? - Да.
- Здрасти. - Здрасти.
Какво стана? Уби ли майка си? Май имам лопата в колата.
Само я прегърнах.
Олеле, много смело.
- Искаш ли на виенското колело? - Хайде.
Не си длъжна само защото аз искам.
Студено е. Може да завали. Задниците ни ще се намокрят.
Не знам. Мисля, че ще оцелеем.
Хей, как се излиза оттук? Въртя се в кръг.
Не е ли това целта?
Нищо не става от младите.
- Ало? - Изабел Фонтейн ли е?
Да, кметицата Фонтейн. Кой се обажда?
- Д-р Удс. Удобно ли е? - Дори не знам как да отговоря.
Какво обичате?
Аз съм с г-н Уолтър Джонсън. Той претърпя сърдечен инцидент.
Какво означава това?
Получи инфаркт.
Добре ли е?
Да. Леко е объркан, но разговарях с него преди няколко минути.
Защо ми го казвате?
- На всички в града ли звъните? - Не, съжалявам.
Трудно ми е да науча нещо от него, но реших, че сте съпругата му.
Съпругата му? Скъпа, аз съм лесбийка.
- Откъде ви хрумна това? - Записал ви е като контакт при спешност.
Оттам взех номера ви.
- Няма ли близки? - Предполагам, че не.
На линия ли сте?
- Може ли да говоря с него? - В момента си почива.
Къде е? Къде... В болницата ли е?
- Да, но е в отделението... - Кажете му, че ще дойда.
Добре.
О, мамка му!
Мамка му. О, боже.
ХИМИЧЕСКО ЧИСТЕНЕ
Мамка му. Какво беше това?
Дъсти, ти ли го направи?
Дали спрях тока на целия град,
за да се усамотя с жена ми на върха на виенското колело?
Не. Ще ми се да се бях сетил.
Добре. В безопасност ли сме тук?
Да, в безопасност сме.
Просто седим в метална кутия, която виси във въздуха,
а се задава гръмотевична буря.
- Ехо? - Скъпа.
- Добре. - Не е на хубаво, нали? Добре.
- Внимавай. - Добре съм. Хей.
Някой може ли да ни завърти?
НЕ КЛАТЕТЕ СЕДАЛКИТЕ
Привет, Дъсти.
Здравей.
- Кой е този? - Никой.
Просто приятел.
Токът ли спря? Правехме секс.
На въртящо се виенско колело?
Божичко, Хавай.
Някой ще ни помогне ли?
- Дъсти, това ти ли си? - Джорджо.
- Ди, идвам горе! - Не! Твърде е опасно!
Ди, идвам да те спася.
Трябва само да намеря нещо високо.
- Използвай моя кош. - Благодаря, сър.
Но едва ли кош ще помогне.
Не, работя за енергото и камионът ми има кош. Кран е.
Като вишка.
Братле, да не би да имаш вишка?
- Аз му викам вишка. - Вишка.
Ето ключовете.
Лош мерник, приятел. Освен това е тъмно.
- Иначе нямаше да ги изтърва. - Просто върви.
- Да. - Благодаря.
- Добре ли си? - Само се моля Трина да е добре.
Да. Видях я с Джейкъб одеве.
Боже, изглеждаха щастливи. Изглеждат и ужасно млади.
- О, боже. - Те са бебета.
Буквално бебета със сладки, бебешки физиономии.
Не помня да съм се чувствал толкова млад. Дори и когато бяхме толкова млади.
Взехме решения, определили живота ни.
Да, но бяхме.
Кас, не знам какво ще стане, ако стрелките ни сочат в различни посоки.
Не знам.
И ако моят потенциал е свързан с последната ни раздяла, може би...
може би трябва да видим как е да сме разделени за известно време.
Може би потенциалът ти е недостижим, докато си с мен.
Но не ти ли се струва, че сме длъжни да разберем?
Знаеше ли, че кайрите са моногамни?
А ти знаеше ли?
Пишеше го в една книга, която беше сложил в коледния чорап.
Пишеше, че мъжката и женската кайра
поемат в различни посоки за осем месеца от годината.
Разделят се.
Но някак винаги успяват да намерят пътя един към друг.
Но ние не сме кайри.
- Не ме е страх. - Така ли?
Никак, да.
Защото това е дърво. А мълниите бягат от дървото.
След като токът спря,
можем да се натискаме и никой няма да ни гледа лошо.
Или пък да използвам възможността да се измъкна,
след като ще късаме.
- Ще се шегуваме ли вече с това? - Няма забранени теми.
Да. Вече надхвърлих с много времето, което мислех, че ще имам с теб.
Бих казал, че е голяма победа за мен. Като цяло.
- Кога ще се натискаме? - Сега.
Джейкъб!
Трина!
Джейкъб!
Ехо? Помощ!
- Кой е там? Има ли някой? - Кметицата Фонтейн!
- Кметице Фонтейн, добре ли си? - Не! Не виждам и на крачка пред себе си
и коляното ме мъчи.
Добре. Без паника.
- Кой си? - Бо.
Кой Бо?
Човекът, който ще те извади оттам.
ЕЛЕКТРОКОМПАНИЯ "ДИЪРФИЙЛД"
- Здрасти. - Здрасти.
Първо ще сваля Ди, защото ми се струва по-изплашен.
Не съм по-изплашен.
Свали Кас.
- Добре, Каси. Държа те. - Добре.
- Държа те. - Не мърдай.
- И двамата те държим. - Браво, Каси.
- Дъсти, държиш ли ме? - Държа те.
- Добре, миличка. - Да.
Ще ви сваля.
О, боже, Джорджо! Невероятно. Спасихме града.
- Нали каза, че Савана не иска втори баща? - Да.
А втори Джорджо?
- Изи, там ли си? - Да.
- Да! Защо се забави толкова? - Накараха ме да го оставя на влизане.
- Кое? - Това.
О, боже.
Благодаря.
Спасена си, Изи.
Какво правиш? Мога да ходя сама.
Предпочитам да ви нося, госпожо.
Добре тогава.
Заваля.
КОЛТЪН
ДОБРЕ ДОШЛИ В ДИЪРФИЙЛД
Хей, къде сте? Минаваме край "Диър Изи".
Виждам ви.
- Аз не ви виждам. - Мамо! Тате!
Ето я. Хей!
- Добре ли си? - Да.
Да?
Какво стана с Бо?
Не знам. Разделихме се. Добре ли сте?
- Да, добре сме. - Да.
За малко да ни убие ток, но сме добре.
Какво е това?
Какво пише?
"Готови ли сте за следващия етап?"
Не го е правила преди.
ПО РОМАНА НА М. О. УОЛШ
Превод на субтитрите Петя Петрова