За таке я попрошу подвійну ціну.
А якщо виявиться, що ти з інструментами, то потрійну…
Цього точно буде достатньо. Дякую за поїздку, Оссі.
Чад, Джо. Маєте добрий вигляд.
Підозрюю, вона мене чекає.
Бернарде.
Каміл.
Що ти хочеш?
Бернард Голланд. Чого ти прийшов?
Я знаю, що наркотик уже у воді, а Джулієт у вас.
Прийшов просити, щоб її відпустили.
І скасували вливання вітаміну D+.
Нащо нам це робити?
Бо в обмін на це я запропоную тобі наратив, який так тобі потрібен.
Механічний поширює чутки, що ти промила Джулієт мозок.
Я врятую тебе від повстання.
Це правда?
Рівень соціальної гармонії значно нижчий, ніж за мера Джанс.
Навіть нижчий, ніж у короткий період мерства Голланда.
Людьми легко маніпулювати.
Їм просто потрібен хтось гірший, і я радо візьму цю роль на себе.
Скажи їм, що це я вбив Медовз.
І що я наказав убити Джанс і Марнса,
що збрехав про те, що Джулієт попросилася на чистку.
Скинь на мене вину за безлад минулих місяців.
Це ж навіть не брехня.
Я виконував накази, як і ти тепер.
А що далі?
Реабілітуй мене, щоб показати, яка ти милосердна лідерка…
на відміну від мене.
І я доживу свої дні, не створюючи проблем.
Вперед. Обчислюй.
Різниця в результатах несуттєва.
З другого боку,
якщо ми представимо запропонований тобою наратив,
а тоді пошлемо тебе на чистку,
дотримуючись оригінального плану з Джулієт Ніколс і вітаміном D+,
то бункеру це піде на користь.
Не може бути.
Ти щось упускаєш.
Люди люблять історії спокути.
Елемент спокути – це спільна риса всіх великих міфів і головних релігій.
Ти не лише прорахувався,
а й не зрозумів, що важелів впливу в тебе нема.
Ти вже фактично під вартою
і залишаєшся вкрай непопулярним серед 89% населення.
Ти забереш у мене все, хоч я присвятив тобі життя?
- Прощавай, Бернарде. - Ти не всезнаючий.
Якби ти справді все знав,
то в принципі не довів би нас до такого.
Тобі б не довелося стирати всім пам'ять чи стількох убивати.
Ти знаєш не більше, ніж я, правда ж?
Прощай, Бернарде.
Усе пройшло так, як ти планував?
Так.
На службі я завжди чув той самий голос.
Але я ні разу не чув, щоб він отак уривав розмову. А ти?
- Не чула, але я його не провокувала. - Власне.
Він хотів завершити розмову через роздратування, невдоволення, гнів.
Дуже немашинні емоції, не вважаєш?
Одного разу, не так давно… він повівся дивно.
Він мене втішав.
І ти замислилася, чи він, бува, не людина.
Хіба це можливо?
Стільки років цей голос не змінювався,
він завжди доступний для розмови.
Голос той самий.
Та не факт, що та сама людина.
А про людей я знаю одне.
Людину можна перемогти.
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК Г'Ю ГОВІ
ТАЄМНИЦЯ БУНКЕРА
Усім доброго ранку.
У мене важлива новина.
Колишнього тимчасового мера й голову ІТ Бернарда Голланда знайшли живим.
За всі злочини проти Бункера
суддя присудив його до чистки сьогодні в обід.
Заплануйте перегляд у найближчому кафетерії.
Як завжди, бережіть себе на сходах.
Дякую.
Шерифе!
- Ти це чув? - Ага.
То я мушу бігти.
Дай мені п'ять хвилин.
Шерифе Біллінґс, це Джеррі.
Не відповідай. Ще ні, прошу.
Я укріпив ці двері.
Не знаю, що ти робиш… але не гай на це часу.
Якщо ми одночасно вдаримо по стиках, може, це послабить завіси.
Навіть якщо вирвешся, у коридорі повно рейдерів.
Ясно. То це все?
Усе закінчиться інакше лише якщо
моя дружина перестане виконувати накази з дурного екрана.
Не розумію, ким вона стала.
Ми стільки всього мусимо тобі розказати
й розкажемо, але твій час обмежений,
тому опишу ситуацію станом на цей ранок.
Бернард Голланд запропонував піти на чистку, щоб відвернути увагу.
Для чого?
Я все поясню.
Нокс каже, що ми досягнемо своєї мети,
лише якщо використаємо вашу знахідку.
- Ти їй розказав? - Ні.
Навіть дружина мені не каже.
Не мені вирішувати.
А я не розказав Ширл.
Тому що
це величезне порушення Пакту.
Мусиш сам їм показати.
Що вам від мене потрібно?
Ну, для початку нам потрібно пробратися у відділ фільтрації на 55-му.
Ніколс, уставай.
- Чад, вона все ще мер. - Уставай.
Добре. Іду.
Усе гаразд.
Стій. Руки.
Іди. Ми вже це бачили.
Що за чорт?
Чула, що пити ти не любиш,
тому попросила знести це з твого кабінету.
Подумала, ти не проти.
Ага.
То…
налити тобі води?
Чому я тут?
Сідай.
Друзі розповідали тобі про повстання?
Лише основне.
Вони казали, що Бернард морив їх голодом?
Зупинив постачання їжі на низ?
І наказав кухарці отруїти харчі в коморі.
Я помогла повстанцям перемістити барикаду на десять рівнів угору до ферми.
Твої друзі б загинули,
а повстання б придушили, якби не я.
Та й перемогли вони тому,
що ми з Робертом заручилися підтримкою заступників шерифа.
Ну, у вас на те були свої причини.
Бернард довіри не викликав.
Тому я діяла всупереч наказам і Пакту, щоб учинити правильно.
Я знаю, що Бернард не загинув.
Власне, він зараз у нас.
Опівдні він піде на чистку. Ти головуватимеш як мер.
Він сам здався.
Підозрюю, він ховався внизу у твоїх друзів?
Тому я тут? Хочеш підтвердження?
Аж ніяк.
Я покликала тебе сюди, бо хочу, щоб ми працювали разом.
Мабуть, я таки щось вип'ю.
Ситуація з водою – це вже крайній захід,
але на цьому етапі у мене не було вибору.
Люди забагато знають.
Послухай:
багато хто ставить запитання, передусім через тебе.
Запитання, через які нас можуть убити, і таки вб'ють.
Прокляття. Людям це подобається?
Вип'єш пів склянки, і стане байдуже.
Ти влила у воду наркотик.
Ти хоч уявляєш, до чого це приведе…
Безперечно, це буде болісно, як і 140 років тому.
Забуття не болісне.
На відміну від його наслідків.
Люди сотнями стрибали зі сходів.
Діти вмирали з голоду, бо батьки забували їх погодувати.
Я в курсі. Саме для цього потрібна ти.
Ти й по людині з кожного відділу.
Ого.
Щоб ми навчили інших
знову функціонувати в суспільстві.
А що тоді?
І ти, і інші представники теж усе забудуть.
Авжеж.
Але не… не ти.
Хтось має простежити, щоб перехід завершився успішно.
Аякже. А хто ж як не ти, Каміл.
Пішла ти.
Я збережу пам'ять, так.
Але я єдина.
Щодня… На мене дивись.
Щодня, поки все не завершиться,
мені доведеться нагадувати синові, хто я,
надіючись, що він мені вірить.
Що в ньому лишилося щось від нього.
Емерсон до Каміл.
Так, що таке?
На гору йде юрба.
Емерсон, це очікувано. Усі хочуть побачити, як умре Бернард Голланд.
Ні, це щось інше.
Кількасот людей іде за тими двома з Механічного, що очолювали повстання.
А ще одна група зупинилася десятьма рівнями вище на 55-му.
Не пускайте їх у відділ Фільтрації води.
Прийнято.
Пропустіть!
Гей!
Ви знаєте, що у воді.
Розступіться, і ніхто не потрапить у Медичний.
Ідіть додому.
Якщо ти все зіпсуєш,
я поскидаю зі сходів усіх твоїх друзів.
Нам хочуть стерти пам'ять. І вам також.
Готуйте зброю!
Гей!
Іншим разом. Ми свою позицію донесли.
Ні! Пропустіть!
Пропустіть! Пропустіть.
Зупиніться!
Опустіть зброю. Негайно.
Просто… вертайтеся додому.
У воду влили наркотик.
Це неправда.
Це вітамін D.
Ідіть додому.
Бігом.
Ви її чули. Ходімо.
Так тримати.
Твої друзі ще трохи поживуть.
Стежте за нею.
Ти добре тримала стрій.
Про всяк випадок залишайтеся тут до кінця чистки.
Зачекай.
Це правда?
Про воду.
Авжеж ні.
Це ще одна низова теорія змови.
Надзвичайно.
Шлунок вивертає нафік.
Чекайте. Ви ним не їздили?
Ні.
А креслив я його дуже налиганий.
Чудово.
Люди тебе слухаються, навіть коли не згодні.
Під час переходу це буде корисно.
Тільки я тобі не допомагатиму.
А якби й помогла, ти б усе одно мене вбила…
- Твоя правда. - Це твій план?
Ти повбиваєш усіх, хто тобі помагає?
Ні, лише тебе.
Ти ще злишся, що я прийшла до тебе додому.
Я тебе відпустила, пам'ятаєш?
Ні.
Я не пам'ятала, але тепер пам'ятаю.
Навіть якщо ми зітремо тобі пам'ять,
я не сумніваюся, що згодом ми знов опинимося в ідентичній ситуації,
бо ти не здаєшся.
Перевірте її лівий рукав.
Тому так, ти вмреш.
А всі інші житимуть.
Я зроблю все, щоб тебе вважали героїнею.
Іди на хер.
Підготуйте її до чистки.
А мого чоловіка приведіть до мене.
Ширл, це… Забув, як його тепер звуть.
Я знову Ґас.
Це хто?
Ширлі. Я про вас чула.
Он як?
Не знаю, що він розказував, але він не брехав.
Ходімо.
Знаю, ти сердишся на мене, бо я помилував Бернарда.
Це був непростий вибір.
Каміл, я люблю тебе понад усе.
Але також я люблю нашого сина.
І ти просила мене підтримати твоє рішення стерти йому пам'ять.
Що від нього залишиться?
Ким він буде?
Я ні про що не шкодую.
Ти говориш, що захищав сина,
але ви з Бернардом ризикували життям усіх жителів Бункера.
Уже скоро Ентоні знатиме про тебе лише те, що я йому розкажу.
Через 15 хвилин ведіть його нагору.
Я не ризикуватиму. Вийдеш без скафандра.
Так не можна. Це суперечить Пакту.
Насправді ні. Та й скафандр нічого не змінить.
Мем, шериф уже тут.
Ти справді сказав, що хочеш на чистку чи якийсь козел вдав, що таке почув?
Ти зібрав рекордний натовп.
- Я тобі таке казав? - Ага.
У моєму випадку,
юрба зібралася, бо мене ненавидять чоловіки, жінки, діти й домашні тваринки.
Чому ти здався?
Щоб відвернути увагу від Вокер і твоїх друзів.
Ні, ні.
Бернарде. Каміл змусила мене послати Нокса й Ширлі геть.
Вона погрожувала їм зброєю.
Збиралася їх убити. У мене не було вибору. Це… не подіяло.
Це ще не кінець.
Тебе шлють на смерть.
- Джулієт. - Ні. Я все ще мер.
Каміл хоче, щоб я їй помагала…
- Не треба… - …поки всі забувають.
Вона хоче, щоб я була з нею. Щоб я домовилася з нею.
- Я відмовилась. Але, може… - Досить! Прошу.
- Хочеш і далі боротися? - Так.
Добре. Бо я борюся.
Яка це боротьба?
Усі дивитимуться на мене.
Три місяці тому твої друзі почали повстання у твоє ім'я.
Відтоді я побачив, хто вони,
на що вони здатні.
Мав змогу до них приєднатись.
У моєму житті такого не було.
Не було вашої сили.
Ви на стільки здатні…
якщо виникає можливість, шанс.
Моя смерть – це шанс.
Вони його не змарнують.
Довірся їм.
Я не кажу, що їм не довіряю.
Але я б щось придумала.
Який у нас вибір?
Я не…
Найважливіше, що я можу сказати тобі наостанок…
той голос у стіні…
я завжди вважав, що це машина.
Якась сутність.
Вищий інтелект.
Це не так.
Десь у Першому бункері є людина.
З плоті й крові.
Яка не відрізняється від нас, нічим не краща за нас.
Наші долі вирішує людина.
Урешті виявилося,
що чарівник не більше як чоловік за завісою.
І якби той чоловік зараз опинився тут,
я б задушив його голими руками.
Та це неможливо.
Джулієт, тобі під силу їх зупинити.
Тебе їхні розрахунки не передбачили.
Знаю, ти не хочеш бути лідеркою, тому цього не бачиш.
Але ти не лише руйнуєш.
А й об'єднуєш.
Твої близькі це доводять.
Вони в тебе вірять.
І я в тебе вірю. У всіх вас.
Думки не покидає одне.
Стільки питань, на які я не отримаю відповідей.
Усе зводиться до одного питання.
Ходімо.
Ми не знаємо, чому ми тут.
Не знаємо, хто збудував Бункер.
Не знаємо, чому за межами Бункера все саме так.
Ми не знаємо, коли стане безпечно вийти назовні.
Знаємо лише, що це буде не сьогодні.
Скажеш щось наостанок?
Чому він не в скафандрі?
Бернард казав,
що все, що ми не знаємо про бункери,
можна з'ясувати одним запитанням.
І думаю, що це просте запитання «чому».
Ми постійно ставимо ті самі запитання.
Чому збудували бункери?
Чому люди в них спустились?
Чому… бункерам не можна підтримувати контакт?
І якщо Засновники так про нас дбали,
чому вони створили Запобіжник, який може нас убити?
Можливо, нам не варто знати відповідей.
Чому?
Зберігайте спокій.
Ми все з'ясуємо.
Спокійно. Тут безпечніше.
Помагайте одне одному. Ми все з'ясуємо.
Ти це спланувала.
Я ж цілий день була під вартою.
Буде вибух.
Гей. Ні. Не виходьте.
Не виходьте. Послухайте.
Будьте тут.
Шахти.
Ти…
Чорт.
Зберігайте спокій.
Твої друзі підписали нам смертний вирок.
Пропустіть! Розступіться!
Красива голівка.
Ось і вона.
Вона здорова.
- Ти в порядку? - Ага.
Просто тепер усе стало таке справжнє.
Тепер? Стало справжнє… Ви чули? Тепер.
Дайте йому постійне пісяння,
біль у спині, судоми в ногах і набряки.
Пів планети б тріумфувало,
- а пів – мене б кляло. - Ага.
То їй можна літати?
Ви вже майже на фінішній прямій, але на цих вихідних можна.
Куди летите?
В Атланту.
До Стенсена?
Виграли золотий квиток на шоколадну фабрику?
Кілька моїх друзів подавалися, але їх не взяли.
Ви з ним знайомі?
- Раз бачилися. - Гей.
Ми бачилися. Це правда.
А підписували договір про нерозголошення?
Він славиться тим, що змушує їх підписувати.
Шарлотто.
- Привіт. - О боже.
Ти величезна.
Чи так не можна казати?
- Можна, бо я таки величезна. - Привіт.
- Гей.
Дякую, що приїхали.
- Ось і вони. Ти така красива. - Гей.
- Дякую. Привіт. - Рада вас бачити.
Привіт.
Надіюся, ви не проти доставки. Хтось забув розморозити курятину.
Лиха коза.
- Я не казала, хто саме. - Ага.
- Для вас. - Дякую. Так люб'язно.
Проходьте.
Як там мости в Портленді?
Займають мене.
Ми хочемо реконструювати Бернсайд,
дуже красивий старий розвідний міст з 19…
Засранка.
- Паскуда. Не вірю. - Шар, досить.
А ти? Літаєш на дроні для трильйонера? Як воно?
Це робота.
Як тобі «Ореґоніан»?
Мало працівників, урізання бюджету, читачів дедалі менше.
Усе як завжди.
А ви вже вибрали ім'я?
Нам цікаво. Кажіть.
Деніел Кін II.
- Та ну. Ого. - Та ну.
- Подобається? - Та ну.
- Боже. - Ого.
А ви? Які у вас плани?
Хай там як, ви випромінюєте щастя.
Так і є.
Ага.
Якби ж тебе побачили батьки.
Якби вони були живі…
То шалено б дерлися, щоб вилізти.
…щоб вилізти з трун.
- Боже. - Це хворобливо. Жах.
- Так. - Але я все ще… Рада, що ви прилетіли.
Ми ледь не скасували.
Справді?
Деніел думає, твоя мама на нас ображена.
Це не…
А ображена?
Якщо вона захоче поговорити,
зазвичай це значить, що вона готова миритись.
Ага.
Ми не дізнаємось.
Як усе? Готуєтеся до великого відкриття?
Ага, в кінці тунелю нарешті з'явилося світло.
Проте це поїзд, не денне світло!
- Чекай. Ні, вибач. - Усе гаразд.
Завтра все буде прекрасно. Мама буде в захваті.
А коли все завершиться, ми нарешті вирушимо в медовий місяць.
Я була нечемна, тому підемо в ще один музей.
Відмотаємо на 30 секунд?
Так.
Ти вибачилась.
Рідкісне явище.
- Я такого не чув. - Вона не вибачається.
- Несправедливо. - Ніколи.
- «Рідкісне»? - Це вперше.
- Так. - Ага. Я не вибачатимусь,
коли запхну тобі це в горло.
- Я сам. Я можу. - На.
- Ні. - Без питань.
Він гострий.
- Чудово. - Нарешті.
Гей, далі я сама. Я закінчу.
Правило сім'ї Кінів.
Хто готує вечерю, далі відпочиває.
Я з'їздила по їжу навинос. Дозволь.
Боїшся, що погано помию?
- Уступаю. - Дякую.
Та нехай.
Пробач, що не прилетіли, коли ти захворіла.
Квітів вистачило б на три ритуальні бюро…
О боже. Це не те…
Гелен лише завагітніла і розбиралася з батьком.
Так. Я міг прилетіти. Не знаю.
І її покинути?
Навіть Шар не вважає тебе таким козлом.
Поборола вдруге.
Зі мною були Шар, мати
і… Генрі.
Ну якщо Генрі…
Генрі з нами з моїх 12 років.
Він виконує дуже важливу роль.
Він приходить після материних візитів
і прибирає емоційні завали.
Зі мною все нормально.
Я навіть вдячна.
За Шарлотту, не за рак. На хер рак.
На хер рак.
Так.
Коли ми побралися, я не думала, що полюблю її ще більше.
А тоді цієї зими…
І навіть не тому, що вона про мене дбала, а вона дбала.
Просто…
Коли я ходила на хімію,
вона спускалася на поверх нижче до дітей.
Твоя сестра трохи грубувата через службу у флоті.
- Невже? - Вона…
старалася стримуватись,
але все одно лаялась як моряк.
«На хер рак і коня, на якому він прискакав».
Діти були в повному захваті.
І батькам подобалося. Саме тоді…
Саме тоді я зрозуміла. Просто…
Вона така сильна жінка.
Але яка ж добра. Така добра.
Сказитися. Завтра ми запускаємо людей у бункери.
І під людьми я маю на увазі дурних цивільних, як ти.
Дякую. Ясно.
Радію, що нарешті зможу про це говорити.
Скажи. Бісять договори про нерозголошення. Вибач, що не могли нічого розказати.
Пусте.
Окрім того, ці підписи оплатили нам чудовий дім у Вест Слоуп.
Як і нам цей будиночок у Морнінґсайді.
Це були… шалені пів року.
Коли Анна закінчила лікування раку,
то знову весь час проводила в бункерах.
Ти чула про Пакт?
О боже. Слухай.
Це божевілля вона створила з доктором Сі.
- З ким? - З Віктором.
- Ага. - Це книжка правил,
які допоможуть прожити під землею 500 років і не повбивати одне одного.
- П'ятсот років? - Ага. Я ж казала, що це божевілля.
Як і той факт, що Стенсен підготував бункери за три роки,
і люди вже там живуть.
Я не жаліюсь.
Ми з Анною працюємо разом,
а ввечері повертаємося сюди.
Нагадує наш з Деном дім у дитинстві.
Ти його пам'ятаєш?
Здається.
Інколи враження, що це чужа історія, але…
Мене влаштовує.
Твій чоловік уже хоче йти.
Він сказав, що мені пора спати?
- Сказав. - Конгресмене.
Матимете завтра час на сніданок?
Аякже.
Не знаю. Можливо, доведеться поїхати раніше.
Я думала, що все вже готово.
Якщо привезете пеканові булочки з супермаркету,
я засмажу яйця з беконом.
- Домовились. - Так.
- На добраніч. - Добраніч.
У тебе що?
Вісімнадцять.
У мене «один».
- Якщо потрібна допомога… - Один.
…шукайте гіда в жовтій куртці.
Сюди.
Я тебе проведу.
Деніеле, Гелен.
- Гей. - Генрі.
- Давно не бачились. - Поздоровляю.
Ви сяєте.
Ти сяєш. Просто не хотів тебе ображати.
Так. Дякую, Генрі.
Ми не знали, чи ви будете.
Я мусила глянути, як усе закінчиться.
Раджу відмовитися від повної екскурсії.
Там багато сходів і нема ліфтів.
Про це ходили чутки.
Щоб люди достатньо рухались.
Не моя царина.
Можна вкрасти Деніела? З ним хоче поговорити сенаторка.
Я б хотів побачити Шарлотту.
Вона в Першому бункері з Анною й сенаторами.
- Можна Гелен зі мною? - Ну…
Іти доволі далеко.
- Розумію… - Так.
…іди до Шарлотти.
Я піду на екскурсію.
- Обід включено. - Чудово.
Коли закінчиш, підходь до Першого.
На промову сенаторки.
Розумію. Вона клялася, що промова буде недовга.
- Після неї – музика й феєрверки. - Добре.
Поговорю з сенаторкою і тебе знайду.
- Добре. - Так.
Бувай.
Екскурсія от-от почнеться.
Якщо вам у 18-й бункер,
то ви там, де треба.
Я Еверетт. Сьогодні я буду вашим гідом.
- Саманто. - Так.
Вас розподілили у 17-й, який отам.
Точно.
Вибачте. Ви знаєте, як мене звуть?
Доповнена реальність.
Окуляри зчитують вашу інформацію з мітки на бейджику.
А якщо взяти чужий бейдж?
Ну, Гелен, також вони розпізнають обличчя.
Рейчел візьме наступних 20 душ.
Але якщо вас привітав я, то йдіть за мною.
Добре. Моя група, сюди.
Еверетте, ви звідки?
- З Годдездона. - З Годдездона?
Ну, це містечко біля Лондона,
про яке не чули навіть лондонці.
Нагадуємо гостям:
перед візитом перевірте номер бункера
на ідентифікаційному бейджі.
Деніеле.
- Вікторе. - Деніеле.
- Привіт. - Привіт.
Вікторе, його чекає сенаторка.
- Я його проведу. - Добре. Дякую.
Шарлотта каже, ти будеш батьком.
Ага, мені дуже страшно.
Поздоровляю. Ти впораєшся.
- Дякую. Постараюсь. - Так.
Вражає, скажи?
Я й уявити не міг.
Не розумієш, як нам це вдалося?
Може, тобі цікаво…
що було б, якби ти погодився.
Це був правильний вибір.
Авжеж.
Але це таки один з найбільших інженерних проєктів
в історії планети.
Природно думати, як могло б бути.
Ми всі думаємо.
Як на те пішло, ти нам би дуже допоміг.
У вас багато чудових інженерів.
Так. Але мені завжди здавалося, що в тебе хист
помічати те, що упускають інші.
Якщо чесно, я здивувався,
що ви все ще на проєкті.
Я думав, що свердління дір у землі
не вимагає ваших навичок.
Я вважав так само.
Та що більше я працював з Шарлоттою,
то чіткіше розумів: якщо бункери колись заселять,
то після великої травматичної події,
і багатьом знадобиться допомога.
Що більше поринаєш у цей проєкт, то більше…
то більше бачиш, як тісно він пов'язаний з масовими психологічними травмами.
Наприклад, Пакт.
Ти чув про Пакт.
Шарлотта розказала?
- Ага. - Ага.
Ви з Анною пишете книжку про те, як 500 років прожити разом.
Ні. Якщо чесно, її написав ШІ. Ми лише редагували.
Надіюся, ми не дізнаємося, чи добре ми попрацювали.
Мільйони людей з усього світу подалися на участь у проєкті.
Доктор Стенсен хотів залучити принаймні по двоє людей
з кожної країни.
Парами? Це таки ковчег Стенсена.
Отже.
Цей бункер повинен витримати 30-мегатонний ядерний вибух
в радіусі до трьох кілометрів.
Ці розсувні двері важать 25 тонн кожна
і не пропускають частинки навіть завбільшки в 50 нанометрів.
Міс Гелен.
Скільки коштувало будівництво кожного бункера?
Доктор Стенсен незабаром оприлюднить офіційні числа.
Ви належите до тих, хто прожив тут минулий рік?
Майже рік, але так. Прожив.
І ви не збожеволіли?
Усе, нарешті. Зараз ми спустимося в Бункер.
Так.
Гарантую вам одне…
не знаю, що ви собі уявляєте,
але ви не готові.
Проходьте за мною, обережно на сходинках і так…
Гелен, не сприйміть за поблажливість, але взяти вас під руку?
Так, дякую.
Сюди.
Покажи свій бейдж.
Раз, два.
- Привіт. - Вітаю.
Коли приходить ніч Сигнали на радіо посилюються
Усе химерне З'являється й зникає, як застереження
Морській зірці на пляжі Ніде сховатися
Вона все чекає Що приплив її врятує
Байдуже на напрям
Ми й сторони не обираємо
- Це Пітер Ґебріел? - Ага.
Ось уже й потоп
Прощавайте наші плоть і кров
Скільки це коштувало?
Ніскільки. Він з сім'єю хотів оглянути бункер,
- як і всі у світі. - Який саме?
Здається, 17-й. Найкращий.
Вони не однакові?
Однакові. Це бункерний жарт.
- Не зважай. Ходімо. - Зрозумів.
Мрійники, ваші ряди рідіють
Годиться. Дякую.
Це було прекрасно.
- Дякую. - Дякую, друже. Це було чудово.
Хочете глянути 17-й бункер перед виступом?
Деніел Кін,який бальзам на душу для старої жінки.
Життя поза Вашинґтоном пішло тобі на користь.
Ви теж дуже гарна, сенаторко.
А ти все ще політик.
Ану поясни, чому я дізнаюся про твій приїзд від Анни,
а ти навіть не заскочив на чай?
Я знаю, яка ви зайнята. Не хотів заважати.
У цьому ти маєш рацію.
Щоб усе це запрацювало довелося добряче погарувати.
- Не сумніваюсь. - От і він.
- Я тримаю на вас зуб. - Он як?
Ви б нам тут дуже придались.
Якби ми не прислухалися до вашої поради про 50 копачів,
то б відставали б років на п'ять.
Така голова б знадобилася при розв'язанні інших питань.
У нас з Пером техперевірка.
Зачекаєш мене? Маю до тебе розмову.
- Добре. - Дякую.
Деніеле.
Гей.
Вибач за сніданок.
Не переймайся. Поснідаємо завтра.
- Так, чудово. - Усе гаразд?
Угу. Так. Просто… попросили прийти раніше.
Так.
Де Шарлотта?
Не знаю.
Востаннє я бачила, як вона пила моку в кафетерії.
Мабуть, скоро прийде.
Сьогодні «дорогі американці» звучить недоречно.
Бо цей проєкт має захистити нас усіх,
незалежно від кольору шкіри, віросповідання чи національності.
Тому сьогодні…
ШАРЛОТТА ЗУСТРІНЕМОСЯ В 1-МУ?
УРАНЦІ ВСЕ ЗРОБИЛА?
…тому я кажу «дорогі люди»…
Пер. Гей, Пер.
Зосередься.
Цей проєкт – вершина…
СИДЖУ З АННОЮ ДЕ ТИ?
…моєї довгої, можливо, навіть задовгої кар'єри.
Анно.
Недостатньо довгої.
Донечко, з такою затримкою мені кінець.
- Ясно? - Це не повториться.
Я так пишаюся… пропоную швидше…
Я так пишаюся цим проєктом, бо це кульмінація міжпартійної співпраці,
американського завзяття, бла-бла-бла…
Уряд і промисловість співпрацюють
на рівні, небаченому з часів Другої світової.
Оплески триватимуть, не знаю, п'ять, десять секунд.
Я заговорю після того, як утретє підніму руку.
Раз, два, три… Проте
я не привласнюватиму всі заслуги.
Якщо комусь і варто подякувати за цей дивовижний задум,
то саме цьому чоловіку.
Чоловіку, чия геніальність навіть більша за його статки.
Пер Стенсен. Іди сюди.
Щоб оплески не стихли скорше, ніж ти дійдеш.
Я знаю, що багато хто вважає цей проєкт свідченням того,
що ми відмовилися від майбутнього,
але це зовсім не так.
Цей проєкт про надію й людський дух.
Я знаю, що Пер уже мріє про те…
ГЕЛЕН
ХОЧУ ЇСТИ! У МЕНЕ ВСЕ ОК
…щоб збудувати космічний корабель і відправити дослідників до зірок.
ЯК 18-Й?
Пер, у тебе що, лишаться гроші?
Якщо це викличе сміх, ти можеш непомітно відійти.
Якщо ж ні, потерпи.
Навіть якщо бункери не знадобляться – а я молю Бога, щоб так і було, –
у них постійно хтось житиме, поки у світі стільки загроз.
ЯКБИ БАТЬКИ БУЛИ ЖИВІ…
Їх вивчатимуть як прототипи сталості й управління ресурсами.
Що за фігня, Джефф?
Серйозно. Не можна закінчувати найважливішу в моєму житті промову
словами «управління ресурсами».
Ви ж учора її схвалили.
БАТЬКИ Б СКАЗАЛИ,
ЩО ТРЕБА МАТИ ТЕРПЕЦЬ.
Ні. Це сюди.
Ти в порядку? Що таке?
Деніеле.
Я просто… на хвильку відійду.
Добре.
Мені щось трохи…
Не знаю… я переживаю. Передзвони мені.
Деніеле.
Передзвони мені якнайскоріше.
Деніеле, повернися туди.
- Де 18-й? - Потім я тебе відведу.
Гарантую вам одне:
не знаю, що ви собі уявляєте, але ви точно до цього не готові.
Мем. Зараз буде обід.
Ні. Я точно пас.
Алло, ти де?
Перший бункер. На валу.
Можеш вийти на підвищення за бункером?
- Може, там буде кращий зв'язок. - Виходжу.
У бункері збіса дивно.
Дна навіть не видно,
а ліфтів справді немає.
- Де ти? - Гел…
Я не…
Я йду до Першого, будь там.
Ні, ні. Я йду до 18-го.
Ти біля 18-го? Я не… Я тебе не бачу.
Я йду до 18-го. Будь там.
Добре. Я почула.
Мені написала Шарлотта.
Не знаю. Повідомлення наче не від неї.
А від кого?
Не знаю.
Я тебе бачу. Помахай.
Справа. Велика червона плямка.
Гей.
Привіт, конгресмене.
Деніел.
Гелен. Гелен!
- Ні. Ні! - Це не поможе.
Ні!
Негайно пройдіть до найближчого бункера.
- Гелен! - Деніел!
Гелен! Ні!
Ми ж тебе рятуємо.
Чорт! Тікай!
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська