Hörru, du får allt betala dubbelt för det där.
Om det visar sig vara verktyg är det tredubbelt…
Det där bör räcka mer än väl. Tack för hjälpen, Ossie.
Chad, Jo. Ni ser krya ut.
Jag antar att hon väntar mig.
Bernard.
Camille.
Vad vill du?
Bernard Holland. Varför är du här?
Jag vet att drogen är i vattnet och att ni har Juliette.
Jag kommer för att be om hennes frigivande.
Och att ni ska stänga av vitamin D+.
Varför skulle jag göra det?
För i gengäld ger jag dig narrativets gåva, som du behöver just nu.
Ryktet sprider sig i Mekaniska att du har hjärntvättat Juliette.
Jag kan rädda dig från ett uppror.
Är det sant?
Den sociala harmonin ligger långt under Jahns borgmästartid.
Även under mr Hollands korta borgmästartid.
Folk är lättmanipulerade.
De behöver bara nån som är värre, och jag kan vara den personen för dig.
Säg till dem att jag dödade Meadows.
Du kan också säga att jag beordrade Jahns och Marnes död,
och att jag ljög om att Juliette ville gå ut.
Skyll de senaste månadernas oro på mig.
Inget av det vore en lögn.
Jag lydde order, precis som du gör.
Och vad händer sen?
Rehabilitera mig för att visa vilken barmhärtig ledare du är.
Mycket mer än jag nånsin var.
Sen lever jag mina sista dagar i stillhet.
Gör det. Kolla sannolikheten.
Skillnaden i resultat är försumbar.
Men å andra sidan,
om vi presenterar det narrativ du föreslår,
skickas du ut att putsa,
och vi bibehåller ursprungsplanen med Juliette Nichols och vitamin D+,
vilket blir till nytta för Silon.
Det kan inte stämma.
Du missar nånting.
Folk gillar historier om försoning.
Försoning är gemensamt för alla stora myter och stora religioner.
Du har inte bara räknat fel,
utan inte förstått att du inte har något att förhandla med.
Du är redan i förvar,
och du förblir djupt impopulär hos 89 % av befolkningen.
Tänker du ta ifrån mig allt, när jag har gett mitt liv åt dig?
- Adjö, Bernard. - Du är inte allvetande, eller hur?
Om du vore allvetande,
hade du inte lett oss hit överhuvudtaget.
Du hade inte behövt radera ut allas minnen eller döda så många.
Du vet inte mycket mer än jag, eller hur?
Adjö, Bernard.
Gick det som du hade väntat?
Ja.
Det har varit samma röst under hela min tjänstgöring.
Men jag har aldrig hört den avsluta ett samtal så där. Har du?
- Nej, men jag provocerar den inte. - Just det.
Den ville avsluta samtalet på grund av irritation, frustration, ilska.
Rätt olikt en maskin, eller hur?
En gång för inte länge sen… Det var märkligt.
Den tröstade mig.
Och du undrade om den var mänsklig.
Hur kan det vara möjligt?
En vars röst har varit densamma i alla dessa år
och som alltid är tillgänglig för samtal.
Samma röst.
Kanske inte samma person.
Jag vet en sak om en person.
En person kan besegras.
BASERAD PÅ BOKSERIEN SILO
God morgon, medborgare.
Jag har viktiga nyheter.
Förre interim-borgmästaren och IT-chefen Bernard Holland, har återfunnits levande.
För sina brott mot Silon
har han dömts av domaren att putsa kl 12:00 idag.
Gör planer för att se visningen i närmaste kafeteria.
Som alltid, var artiga och försiktiga i trapporna.
Tack.
Sheriffen!
- Hörde du? - Ja.
Jag kan inte stanna.
Jag behöver bara fem minuter.
Vicesheriff Jerry till Billings.
Svara inte. Inte än, tack.
Jag lät förstärka dörren.
Så vad du än gör… bör du spara på din energi.
Men om vi rammar gångjärnen samtidigt kanske vi kan skapa en spricka.
Även om ni kommer ut är korridoren full av väktare.
Okej. Så det är kört?
Den enda vägen till ett annat slut
är att min fru slutar ta order från den jävla bildskärmen.
Jag vet inte ens vem hon är just nu.
Vi har så mycket att berätta för dig,
och det ska vi, men eftersom din tid är begränsad
ska jag börja med var vi befinner oss idag.
Bernard Holland har erbjudit sig att putsa som avledningsmanöver.
För vad?
Jag kommer till det.
Knox säger att vi bara kan göra det vi behöver göra
om vi använder nåt du har upptäckt.
- Har du berättat? - Nej.
Inte ens min fru skulle berätta.
Inte mitt beslut.
Jag sa inget till Shirl.
För…
…det här står i direkt strid med Pakten.
Du måste vara den som visar dem.
Vad vill ni att jag ska göra?
Först måste vi komma in i vattenförsörjningen på 55.
Nichols, upp med dig.
- Hon är fortfarande borgmästare. - Upp.
Det är okej. Jag går.
Det är okej.
Stanna där. Händerna.
Fortsätt. Vi har redan sett den.
Vad i helvete?
Jag hörde att du inte drack så mycket,
så jag lät ta hit de här från ditt kontor.
Hoppas att det är okej.
Visst.
Vill du…
Lite vatten, då?
Varför är jag här?
Sätt dig.
Berättade dina vänner vad som hände vid Upproret?
Jag hörde det viktigaste.
Sa de att Bernard försökte svälta ut dem?
Att han stoppade alla matleveranser ner till Botten?
Han lät även kökspersonalen förgifta skafferiet.
Jag hjälpte rebellerna flytta barrikaden tio våningar upp så de hade en farm.
Dina vänner hade dött annars
och deras uppror hade varit över om det inte varit för mig.
Och de vann slutligen bara
för att Robert och jag fick stöd av vicesherifferna.
Du hade säkert dina skäl.
Man kunde inte lita på Bernard längre.
Så jag bröt mot mina order och mot Pakten för att göra det rätta.
Jag vet att Bernard inte dog.
Faktum är att vi har honom nu.
Han ska gå ut och putsa kl 12 idag. Du presiderar.
Så han angav sig själv?
Han gömde sig väl hos dina vänner?
Är det därför jag är här? För att bekräfta?
Nej, inte alls.
Nej, jag bad dig komma hit för att vi ska kunna samarbeta.
Jag tar nog en av de där nu.
Alltså, det som händer med vattnet är en extrem åtgärd,
men jag har inget val just nu.
Folk vet för mycket.
Hör på,
folk ställer frågor, till stor del på grund av dig.
Frågor som kan och kommer att få oss dödade.
Det var som fan. Bara så där?
Efter ett halvt glas bryr man sig inte.
Du sätter droger i vattnet.
Fattar du vad det kommer att leda till när…
Det blir säkert smärtsamt, som det var för 140 år sen.
Nej, glömskan är inte smärtsam.
Men konsekvenserna.
Hundratals människor hoppade över räcket.
Barn svälte ihjäl för att deras föräldrar glömde ge dem mat.
Jag vet. Det är där du kommer in.
Du och en från varje avdelning.
Wow.
För du måste lära oss allihop
att fungera som ett samhälle igen, är det så?
Och sen då?
Du och de andra representanterna måste också glömma.
Okej.
Men… inte du.
Nån måste se till att övergången är framgångsrik.
Visst. Och varför skulle inte det vara du?
Dra åt helvete.
Jag kommer att behålla mina minnen, ja.
Men jag blir ensam om det.
- Jaha. - Varje dag… Se på mig.
Varje dag tills allt är omställt
måste jag påminna min son om vem jag är,
och hoppas att han tror mig.
Eller att han har nog hjärna kvar att kunna minnas.
Emerson anropar Camille Sims.
Ja… Vad är det?
Många människor är på väg upp.
Ja, det var väntat, Emerson. Alla vill se Bernard Holland dö.
Nej, det är nåt annat.
Flera hundra följer de två från Mekaniska som ledde Upproret.
En annan grupp står stilla, tio nivåer upp på 55.
Låt dem inte komma nära vattenförsörjningen.
Uppfattat.
Släpp fram oss!
Hallå!
Du vet vad som finns i vattnet.
Ge plats, annars hamnar ditt folk på Läkarstationen.
Gå hem.
Om du sabbar det här,
kommer jag att kasta varenda en av dina vänner över räcket.
De vill radera ut våra minnen. Det gäller dig också.
Vapnen redo!
Hallå!
Vi gör det här en annan dag. Vi har klargjort vår poäng.
Nej! Släpp fram oss!
Släpp fram oss!
Hallå! Sluta!
Lägg ner vapnen. Nu.
Bara… gå hem.
De har satt droger i vattnet.
Det är inte sant.
Det är D-vitamin.
Gå hem, bara.
Gå!
Ni hörde henne. Vi går.
Bra gjort.
Dina vänner får leva en dag till.
Bevaka henne.
Bra gjort att ni höll stånd.
För säkerhets skulle vill jag att ni stannar här tills efter putsningen.
Vänta.
Är det sant?
Det där om vattnet?
Absolut inte.
Nej, det är bara en konspirationsteori från Botten.
Det här är fantastiskt.
Magen känns nedtryckt i arslet.
Har du aldrig åkt hiss?
Nej.
Ja, och jag var stupfull när jag konstruerade den.
Ja, fantastiskt.
Folk lyder dig även när de inte håller med.
Det blir användbart vid övergången.
Jag tänker inte hjälpa till.
Även om jag gjorde det skulle du döda mig, så…
- Du har rätt. - Vad är din plan?
Tänker du göra dig av med alla som hjälper dig?
Nej, bara dig.
Du är arg än för att jag gick in i ert hem.
Jag släppte dig, minns du?
Nej.
Jag mindes inte, men nu gör jag det.
Även om vi tar dina minnen igen,
hittar säkert du och jag tillbaka till just detta ögonblick,
för du ger dig aldrig.
Kolla hennes vänstra ärm.
Så ja, du kommer att dö.
Alla andra får leva.
Jag ska även se till att du blir hågkommen som en hjälte.
Dra åt helvete.
Gör henne redo för putsning.
Ta min make till vår lägenhet.
Shirl, det här är… Jag har glömt vad han kallas nu.
Jag har återgått till Gus.
Vem är det här?
Shirley. Jag har hört talas om dig.
Jaså?
Vad du än har hört av honom, har han inte fel.
Kom, så går vi.
Du är arg på mig för att jag hållit Bernard vid liv.
Det var inget lätt val.
Camille, jag älskar dig mer än du vet.
Men jag älskar också vår son.
Du bad mig att gå med på att radera ut hans minnen.
Vem kommer han att vara sen?
Vilka kommer vi att vara?
Jag ångrar inget.
Du pratar om att skydda vår son,
men du och Bernard utsatte alla i Silon för fara.
Snart vet Anthony inget mer om dig än det jag talar om för honom.
För upp honom om 15 minuter.
Jag tar inga risker. Du får gå ut utan dräkt.
Så kan du inte göra. Du vet att det strider mot Pakten.
Faktiskt inte. Och en dräkt gör ingen större skillnad.
Ma'am, sheriffen är här.
Sa du verkligen att du ville gå ut, eller låtsades nån skit höra det?
Du får rekordpublik.
- Jag sa det till dig, va? - Ja.
I mitt fall
är det fördelen med att vara hatad av varje man, kvinna, barn och husdjur.
Varför överlämnade du dig själv?
För att ge Walker och era vänner en avledning.
Nej, nej.
Bernard. Camille tvingade mig att skicka ut Knox och Shirley.
De gick ut under vapenhot.
Hon tänkte döda dem. Jag hade inget val. Det funkade inte.
Men det är inte över.
Du ska skickas ut att dö.
- Juliette. - Nej. Jag är borgmästare än.
Camille… vill att jag hjälper henne…
- Sluta… - …när drogen börjar verka, va?
Hon vill att jag ska vara där och göra avtal med henne.
- Jag sa nej. Men kanske… - Sluta! Snälla.
- Du vill fortsätta kämpa? - Ja.
Bra. För det vill jag också.
Är det här att kämpa?
Allas ögon kommer att vara på mig.
För tre månader sen genomförde dina vänner ett uppror i ditt namn.
Sen dess vet jag vilka de är
och vad de kan göra.
Jag kunde vara en del av det.
Det var första gången i mitt liv.
Kraften ditt folk har.
Vad de kan lyckas med…
…om de bara får en chans.
Min död är en chans.
De ska inte slösa bort den.
Lita på dem.
Det är inte brist på tillit.
Men jag kan ändå finna ett sätt.
Vad har vi för val?
Jag kan inte…
Det viktigaste jag kan lämna dig med är detta…
Rösten i väggen…
…trodde jag alltid var en maskin.
En entitet av nåt slag.
En högre intelligens.
Men det är fel.
Nånstans i Silo 1 finns en person.
Kött och blod.
Inte annorlunda eller bättre än du och jag.
En person avgör våra öden.
Det visar sig trots allt
att trollkarlen inte är mer än en man bakom ett draperi.
Och om den mannen fanns här i rummet just nu,
skulle jag döda honom med mina bara händer.
Men jag kommer inte att få chansen.
Men du kan stoppa dem, Juliette.
Du är den som deras kalkyl missade.
Jag vet att du inte vill vara ledare, så du ser inte det här.
Men du är mer än ett störningsmoment.
Du är en enande kraft.
Ditt team visar det.
De tror på dig.
Och jag tror på dig. På er alla.
Jag har en sista sak jag vill säga.
Alla frågor jag inte får se svaret på.
De kan sammanfattas i en enda fråga.
Vi går.
Vi vet inte varför vi är här.
Vi vet inte vem som byggde Silon.
Vi vet inte varför allt utanför Silon är som det är.
Vi vet inte när det kan bli ofarligt att gå ut.
Vi vet bara att det inte är idag.
Har du några sista ord?
Varför har han ingen dräkt?
Bernard sa faktiskt att
allt vi inte vet om silorna
kan besvaras med en fråga.
Och den frågan är helt enkelt "Varför?"
Vi ställer samma frågor om och om igen.
Varför byggdes silorna?
Varför måste folk gå in i dem?
Varför kunde inte silorna kommunicera med varandra?
Och om Grundarna brydde sig så jävla mycket,
varför satte de in en Garant som kan döda oss?
Vi kanske inte är menade att veta svaren.
Varför?
Allihop… Behåll lugnet.
Vi ska ta reda på vad som pågår.
Hallå! Behåll lugnet. Ni är tryggare här.
Ta hand om varandra. Vi ska lösa det här.
Du planerade detta.
Nej, jag var i förvar hela dagen.
Tänt vare här.
Hallå. Nej. Gå inte.
Gå inte. Lyssna på mig.
Stanna.
Gruvorna.
Du…
Helvete.
Var lugna! Okej?
Dina vänner har kanske dödat oss alla.
Undan! Ur vägen!
Vilket vackert huvud.
Där är hon.
Allt ser bra ut.
- Allt väl, kompis? - Jadå.
Men det känns så verkligt nu.
Nu? Hörde du? Verkligt nu?
Ge honom det ständiga kissandet,
ryggvärken, benkrampen och svullenheten.
Då skulle halva världen älska mig
- och den andra halvan hata mig. - Precis.
Så kan hon flyga?
Du är nästan vid brytpunkten, men den här helgen går det bra.
Vart ska ni?
Atlanta.
Det där med Stensen?
Så du vann en guldbiljett till chokladfabriken?
Några vänner till mig sökte, men fick avslag.
Känner ni honom?
- Vi träffade honom en gång. - Du?
Det gjorde vi ju.
Måste ni skriva på sekretessavtal?
Han är berömd för att få folk att skriva såna.
Charlotte?
- Hej. - Hej. Herregud.
Vad stor du är.
Borde jag inte säga så?
- Bara om jag inte var stor. Hej. - Hej.
- Hej.
Tack för att ni reste hit.
- Där har vi dig. Du är jättefin. - Hej.
- Tack. Hej. - Så roligt att se dig.
Hej.
Jag hoppas att ni gillar hämtmat. Nån glömde tina upp kycklingen.
Din onda fan.
- Jag sa inte vem det var. - Okej.
- Till er. - Åh, tack. Så vänligt.
Kom in bara.
Okej. Hur är broarna i Portland?
De håller mig sysselsatt.
Vi ska bygga om Burnside-bron,
som är en vacker gammal klaffbro från 19…
Vilket rövhål.
- Vilken skit. Otroligt. - Char, sluta.
Och du? Flyger drönare åt en triljonär? Hur är det då?
Det är ett jobb.
Hur är The Oregonian?
Underbemannad, sänkt budget, minskande abonnentsiffror.
Det vanliga.
Har ni valt nåt namn än?
Vi har undrat. Berätta nu.
Daniel Keene II.
- Lägg av. Wow. - Kom igen.
- Gillar ni det? - Var tyst.
- Jösses. - Wow.
Och ni två? Har ni några planer?
Hursomhelst verkar ni väldigt lyckliga.
Ja. Det är vi.
Ja.
Om mamma och pappa kunde se dig.
Om de vore vid liv nu…
De skulle frenetiskt försöka komma ut…
…ur sina kistor.
- Jösses. - Så sjukt. Så mörkt.
- Ja. - Men jag är ändå… glad att ni kom.
Det blev nästan inte av.
Jaså?
Daniel tror att din mamma är arg på oss än.
Alltså…
Är hon det?
Om hon ber att få tala med dig,
borde det betyda att hon vill begrava stridsyxan. Visst?
Ja. Visst.
Vi lär aldrig få veta.
Hur är allting? Är ni redo för det stora avslöjandet?
Ja, vi ser ljuset i tunneln.
Fast det är inte dagsljus utan ett tåg!
- Vänta. Nej, förlåt mig. - Det är okej.
Nej, imorgon blir fantastisk. Din mamma kommer att bli förtjust.
Och när det är över kan vi äntligen få en riktig smekmånad.
Du får ett museum till för att jag var dum.
Kan vi backa 30 sekunder?
Ja.
Du bad om ursäkt.
Mycket sällsynt.
- Jag har aldrig hört det. - Samma här.
- Så oförskämd. - Hon ber aldrig om ursäkt.
- Sällsynt? - Har aldrig hänt.
- Ja. - Jag tänker inte be om ursäkt
när du får storkna på denna.
- Jag tar den. - Ta den.
- Nej. - Inga problem.
De är starka.
Bra.
Vänta. Jag gör resten. Låt mig.
Familjeregel hos Keenes.
Den som lagar maten får ledigt resten av kvällen.
Jag hämtade bara färdigmaten. Låt mig.
Är du rädd att jag inte kan?
- Jag kliver undan. - Tack.
Okej.
Ledsen att vi inte kunde komma när du var sjuk.
Ni skickade blommor nog för tre begravningsbyråer…
Jösses. Det var inte så vi…
Helen var nyligen gravid och hade sin pappa att ta hand om.
Jag kunde ha kommit. Jag… Jag vet inte.
Lämnat henne ensam?
Inte ens Char tror att du är en sån skit.
Inget nytt, jag klarade det igen.
Och jag hade Char med mig, och min mor,
och… Henry.
Jaha, om Henry var där så…
Jag har känt Henry sen jag var 12 år gammal.
Han utför en mycket viktig tjänst.
Han kommer efter min mors besök,
och städar upp känslomässiga rester.
Men jag mår bra nu.
Jag är faktiskt tacksam.
För Charlotte, förstås, inte cancern. Fan ta cancer.
Ja.
Dagen vi gifte oss trodde jag att jag inte kunde älska henne mer.
Men nu i vintras…
Och det var inte ens att hon tog hand om mig, vilket hon gjorde.
Det var att…
Alltså, när jag fick behandling,
hälsade hon på barnen i rullstolar en våning ner.
Hon är inte så fin i kanten, din syster, marinen och allt det där.
- Jaså? - Hon brukade…
…försöka lägga band på sig,
men ibland svor hon som en flottist.
"Fan ta cancer och hästen den red hit på."
Och barnen bara älskade det.
Deras föräldrar också. Och sen…
Ja, det var då jag förstod. Liksom…
Hon är verkligen en tuff dam.
Men oj så vänlig. Så vänlig.
Det är galet. Vi ska faktiskt släppa in folk i silorna imorgon.
Och med folk menar jag civila skitar som du.
Tack. Jag fattar.
Jag är glad att äntligen få kunna prata om det.
Jag vet. De där sekretessavtalen suger. Synd att vi inte fick berätta mycket.
Det är okej.
Och som belöning fick vi det finaste hemmet i West Slope.
Vi fick detta timmerhus i Morningside.
Det har varit galet… de senaste sex månaderna.
Så fort Annas cancerbehandling var gjord,
var hon tillbaka vid alla silorna hela tiden.
Har du hört talas om Pakten?
Jösses. Okej.
Det är nåt galet som hon och dr C skrev.
- Vem? - Victor.
- Visst. - Det är alltså en regelbok
om hur man kan leva under jorden i 500 år utan att döda varandra.
- Femhundra år? - Jag vet. Galet, som sagt.
Liksom att Stensen har lyckats få silorna i drift på tre år,
och det bor ju faktiskt folk där nu.
Jag klagar inte.
Anna och jag får jobba ihop
och komma tillbaka hit varje kväll.
Det påminner mig om där Dan och jag växte upp.
Minns du det?
Jag tror det.
Ibland känns det som nån annans historia, men…
Men det duger.
Din make vill åka.
Sa han att det är läggdags för mig?
- Ja. - Kongressledamoten.
Hinner ni med frukost imorgon?
Visst.
Jag vet inte. Vi kanske måste åka tidigt.
Jag trodde att allt var klart.
Om ni handlar bullar med pekansmak på Star Market,
lagar jag bacon och ägg.
- Det låter bra. - Okej.
- God natt. - God natt.
Vilket nummer har du?
Arton.
Jag har ett.
- Om ni behöver hjälp… - Ett.
…gå till representant i gul jacka.
Den här vägen.
Jag gör dig sällskap.
Daniel, Helen.
- Hej. - Henry.
- Det var länge sen. - Gratulerar.
Ni strålar båda två.
Nåja, du. Jag ville vara inkluderande.
Okej. Tack, Henry.
Vi visste inte om ni skulle hinna.
Nej, jag måste ju se hur det blev.
Jag råder er att inte ta den fullständiga turen.
Det är många trappor och inga hissar.
Jag hörde ryktas om det.
Nåt om att folk ska få motion nog.
Inte min avdelning.
Hör ni, får jag låna Daniel? Senatorn vill tala med honom.
Jag träffar gärna Charlotte.
Hon är i Silo 1 med Anna och senatorerna.
- Får Helen följa med? - Tja…
Det är rätt långt att gå.
- Ja, nej… - Ja?
…gå till Charlotte du.
Jag vill ta rundturen.
- Du får mat där inne. - Bra.
När du är klar, kom till Silo 1.
Senatorn ska hålla tal.
Jag vet. Hon lovar att det blir kort.
- Det blir musik och fyrverkeri sen, så… - Okej.
Jag ska tala med senatorn, kommer sen.
- Okej. - Okej.
Hej då.
Silovisningen börjar strax.
Om ni blev tillsagda att gå till Silo 18,
så har ni kommit rätt.
Jag heter Everett och är en av era guider idag.
- Jo, Samantha. - Ja?
Du ska till 17, som är där borta.
Jaha. Okej.
Ursäkta. Hur vet du vad jag heter?
Förstärkt verklighet-linser.
De tar fram din info från RFID-taggen i din bricka.
Om man använder nån annans bricka?
Tja, Helen, de har även ansiktsigenkänning.
Rachel tar de nästa 20 personerna.
Men om ni tillhör dem jag hälsat på, följ mig.
Okej, min grupp, här borta.
Varifrån kommer du, Everett?
- Hoddesdon. - Hoddesdon?
Det är en småstad strax utanför London
som inte ens Londonbor känner till.
Påminnelse till våra gäster:
Se till att ni besöker rätt silonummer…
…enligt er ID-bricka.
Daniel.
- Victor. Hej. - Daniel.
- Hur mår du? - Hej.
Victor, senatorn vill tala med honom.
- Jag ser till att han kommer dit. - Okej.
Du ska bli far, säger Charlotte.
Ja, jag är livrädd.
Grattis. Nej, du blir en jättebra pappa.
- Tack. Jag ska försöka. - Ja.
Rätt imponerande, va?
Mer än jag föreställde mig.
Försöker du räkna ut hur vi lyckades?
Du kanske undrar…
…hur det hade varit om du sagt ja.
Jag gjorde rätt val.
Visst gjorde du det.
Men det är ett av de största ingenjörsprojekten
i världshistorien.
Det är inte fel att tänka på val man inte gjorde.
Det gör vi alla.
Bara så du vet, jag hade haft användning för dig.
Du hade många bra ingenjörer.
Visst. Men jag har alltid känt att du har gåvan
att se saker som andra missar.
Jag erkänner att jag blev lite överraskad att höra
att du var kvar på projektet.
Jag tänkte att en massa hål i marken
inte kräver dina kunskaper.
Vet du, jag tänkte samma sak.
Men ju mer jag jobbade med Charlotte,
desto mer insåg jag att om dessa silor nånsin ska användas,
är det efter en stor traumatisk händelse
och många kommer att behöva hjälp.
Ju djupare man dyker ner i det här projektet, desto mer…
…inser man hur mycket det finns att göra när det gäller att hantera masstrauma.
Som Pakten.
Du har hört om Pakten.
Charlotte berättade?
- Ja. - Ja.
Du och Anna skriver en bok om att leva tillsammans i 500 år.
Nej. Den är skriven av en AI. Vi bara redigerade lite.
Och förhoppningsvis får vi aldrig veta om vi har gjort ett bra jobb.
Miljoner människor från hela världen ville bli med i projektet.
Och dr Stensen hade målet att ha med minst två personer
från varje land på jorden.
Två av varje? Det är ju Stensens ark, eller hur?
Okej.
Silon är byggd att motstå en kärnexplosion på 30 megaton
så nära som tre km bort.
De här stora portarna väger 25 ton var
och håller ute partiklar av 50 nanometers storlek.
Jaha, miss Helen?
Hur mycket kostade varje silo?
Dr Stensen kommer snart att publicera siffrorna.
Är du en av dem som har bott här inne det gångna året?
Strax under ett år, men det stämmer.
Och du har undgått att bli galen?
Okej, gott folk, det var det. Ni ska strax få gå in i en silo.
Ja.
Och jag kan garantera en sak.
Vad ni än har föreställt er att få se,
blir ni överraskade.
Så följ mig, gå försiktigt, och…
Helen, med risk för att låta överbeskyddande, vill du ta min arm?
Okej. Tack.
Det är den här vägen.
Du måste visa brickan.
En, två.
- Hej på er. - Hej, läget.
- Är det där Peter Gabriel? - Ja.
Hur mycket kostade det?
Inget. Han och hans familj ville se insidan av en silo,
- precis som alla andra i världen. - Vilken silo?
De är nog i Silo 17. Det är den bästa.
Är inte alla likadana?
Jo, det är de. Det är ett internskämt.
- Strunt i det. Kom. - Okej.
Det räcker så. Tack.
Det var fantastiskt.
- Tack. - Tack, min vän. Det var så fint.
Vill du se Silo 17 innan din föreställning ikväll?
Daniel Keene, du är en välkommen syn för en gamling.
Du verkar frodas borta från Washington.
Du ser också kry ut, senatorn.
Fortfarande en politiker.
Jag hör av Anna att du har varit i stan,
men du har aldrig hälsat på?
Du är upptagen av dig. Ville inte störa.
Upptagen är ordet.
Det krävdes en jädra massa jobb för att få det här igång.
- Det förstår jag. - Där är han.
- Jag har nåt otalt med dig. - Jaså?
Vi hade behövt dig här.
Om vi inte hade lytt ditt råd om 50 grävmaskiner,
hade tidsschemat försenats 5 år.
Jag hade behövt din hjärna för alla andra problem vi hade.
Per och jag måste göra en teknikkoll.
Kan du stanna ett tag? Jag vill diskutera en sak med dig.
- Visst. - Tack.
Daniel.
Hej.
Beklagar frukosten.
Ingen fara. Vi gör det imorgon.
- Det vore fint. - Är allt okej?
Jadå. Men de ville ha hit oss tidigt, så…
Visst.
Var är Charlotte?
Jag vet faktiskt inte.
Jag såg henne senast i kafeterian drickande en mocka.
Så hon kommer nog snart ut.
Idag känns det inte längre rätt att säga "kära medamerikaner".
Det här projektet är menat att skydda oss alla,
oavsett hudfärg, religion eller nationstillhörighet.
Så idag…
SKA VI MÖTAS VID SILO 1?
BLEV ALLT LÖST I MORSE?
…säger jag alla medmänniskor…
Per? Hallå, Per.
Du måste fokusera.
Det här projektet är kulmen…
SITTER MED ANNA. VAR ÄR DU?
…på min långa, kanske alltför långa karriär enligt vissa.
Anna, Anna.
Inte lång nog.
Raring, om du väntar med gensvaret så där är jag rökt.
- Okej? - Det ska inte upprepas.
Men skälet till min stolthet… Vi snabbar på lite…
Skälet till min stolthet är en kulmen av samarbete över gränserna,
amerikansk entreprenörsanda, bla, bla… Okej.
Det är regeringen och industrin som samarbetar
på en nivå som inte setts sen andra världskriget.
Applåden varar kanske fem, tio sekunder.
Jag börjar igen när jag lyfter handen för tredje gången, okej?
Ett, två, tre… Alltså,
jag vill inte ta åt mig äran själv.
Om vi ska tacka nån för detta magnifika projekt,
är det den här mannen.
En mans vars genialitet fortfarande överträffar hans rikedomar.
Per Stensen. Kom fram bara,
så inte applåderna dör ut innan du är framme.
Jag vet att en del tänker att hela denna satsning visar
att vi har gett upp hoppet om framtiden.
Inget kunde vara längre från sanningen.
Det är ett projekt av hopp och mänsklig kämpaanda.
Jag vet att Per redan planerar nästa stora projekt…
HELEN
JAG BEHÖVER SNACKS!
…ett rymdskepp som ska ta utforskare till närmaste beboeliga solsystem.
HUR ÄR 18?
Kommer du att ha några pengar kvar, Per?
Om folk skrattar åt det, använd det för att gå ut åt sidan.
Annars står du kvar, okej?
Om silorna aldrig behöver användas, vilket vi innerligt hoppas,
kommer de att förbli bebodda så länge de många hoten kvarstår.
OM MAMMA OCH PAPPA LEVDE NU…
De kommer att studeras som prototyper för hållbarhet och resurshushållning.
För fan, Jeff?
Vi måste ha en bättre avslutning på mitt livs viktigaste tal
än ordet "resurshushållning", eller hur?
Du godkände det här igår.
DE SKULLE SÄGA ATT
MAN SKA VARA TÅLMODIG.
Nej. Så här gör vi.
Allt väl? Vad är det?
- Daniel? - Va?
Jag ska bara… Kommer strax.
Okej.
Hej, jag börjar bli lite…
Jag vet inte… orolig. Ring mig så snart du kan.
Daniel.
Hej, ring mig så snart du kan.
Daniel, du måste komma tillbaka nu.
- Var är 18? - Jag tar dig dit senare.
Jag kan lova en sak.
Vad ni än har föreställt er att få se, blir ni överraskade.
Ma'am? Det är dags att gå in och äta middag.
Jaha. Nej, jag avstår.
Hej, var är du?
Silo 1. Högst upp på sluttningen.
Kan du gå upp på höjden vid din silo?
- Signalen kan vara bättre. - Jag är nästan där.
Silon är så jädra konstig.
Så djup, man ser inte botten
och det finns faktiskt inga hissar.
- Var är du? - Hel…
Jag kan inte…
Jag kommer till 1, så stanna där.
Nej, nej. Jag kommer till 18.
Är du vid 18? Jag ser dig inte.
Jag kommer till 18. Stanna där.
Okej. Jag hör dig nu.
Jag fick sms från Charlotte.
Men jag tror inte att hon skrev det.
Så vem skrev det?
Jag vet inte.
Jag tror jag ser dig. Vinka.
Till höger. Titta efter den stora röda pricken.
Hej.
Hej, kongressledamot.
Daniel.
Helen. Helen!
- Nej! - Det är meningslöst.
Nej!
Sök skydd i närmaste silo snarast möjligt.
- Helen! Helen! - Daniel!
Helen! Nej!
Vi försöker rädda ditt liv.
Helvete! Spring!
Undertexter: Bengt-Ove Andersson