Amice, va trebui să te taxez dublu pentru asta.
Dacă se dovedește că ai unelte, te costă triplu…
Ar trebui să fie mai mult decât suficient. Mulțumesc că m-ai adus, Ossie.
Chad, Jo! Arătați bine amândoi.
Cred că mă așteaptă.
Bernard.
Camille.
Ce vrei?
Bernard Holland. De ce ai venit aici?
Știu că este drog în apă și că o ai pe Juliette.
Am venit să cer eliberarea ei.
Și să oprești vitamina D+.
De ce să fac asta?
Pentru că, în schimb, îți ofer darul unei narative, de care ai nevoie acum.
Se zvonește la Mecanic că i-ai spălat creierul lui Juliette.
Te pot salva de la revoltă.
E adevărat?
Armonia socială rămâne mult sub mandatul primarului Jahns.
Chiar și sub scurtul mandat al dlui Holland.
Oamenii sunt ușor de manipulat.
Au nevoie de cineva mai rău, iar eu voi fi acea persoană pentru tine.
Spune-le că eu l-am ucis pe Meadows.
Poți spune și că am ordonat moartea lui Jahns și a lui Marnes,
și că am mințit când am spus că Juliette vrea să iasă.
Dă vina pe mine pentru tulburările din ultimele luni.
N-ar fi minciuni.
Am urmat ordine, la fel ca tine.
Și apoi?
Reabilitează-mă, ca să arăți ce lider milostiv ești…
mai mult decât am fost eu vreodată.
Apoi, îmi voi trăi zilele în liniște.
Haide. Fă calculele.
Diferența dintre rezultate e neglijabilă.
Pe de altă parte, dacă prezentăm povestea sugerată de tine,
apoi te trimitem afară la curățenie
și urmăm planul original cu Juliette Nichols și vitamina D+,
silozul chiar are de câștigat.
Nu se poate. Îți scapă ceva.
Oamenii vor povești despre mântuire.
Mântuirea e ceva comun în toate marile mituri, în toate marile religii.
Nu numai că ai calculat greșit,
dar nici nu ți-ai dat seama că nu ai vreun avantaj.
Ești deja în arest
și rămâi foarte nepopular în rândul a 89% din populație.
O să-mi iei totul după ce ți-am dat viața?
- Adio, Bernard. - Nu ești omniscient, așa-i?
Dacă ai fi fost omniscient, nu ne-ai fi adus aici.
N-ar fi trebuit să ștergi amintirile tuturor sau să ucizi atâția.
Nu știi mai multe decât mine, așa-i?
Adio, Bernard.
A ieșit așa cum te așteptai?
Da.
Am avut aceeași voce tot timpul cât am servit.
Dar nu l-am mai auzit încheind așa o conversație. Tu?
- Nu, dar nici nu-l provoc. - Exact.
Voia să se oprească din vorbit din cauza supărării, frustrării, furiei.
Caracteristici deloc specifice unei mașini, nu crezi?
Odată, nu cu mult timp în urmă… a fost ciudat.
M-a consolat.
- Și te-ai întrebat dacă era om. - Cum ar fi posibil așa ceva?
Cineva a cărui voce nu s-a schimbat în toți acești ani
și e mereu disponibil să vorbească.
Aceeași voce.
Poate nu aceeași persoană.
Un lucru e valabil despre oameni.
Oamenii pot fi înfrânți.
DUPĂ TRILOGIA „SILOZUL” DE HUGH HOWEY
SILOZUL
Bună dimineața, cetățeni. Am vești importante.
Fostul primar interimar și șeful IT, Bernard Holland, a fost găsit în viață.
Pentru infracțiunile împotriva silozului, va fi trimis la curățenie azi, la prânz.
Mergeți la vizionare la cea mai apropiată cantină.
Fiți politicoși și în siguranță pe scări.
Mulțumesc.
Șerifule!
- Ai auzit? - Da.
- Știi că nu pot rămâne. - Am nevoie de cinci minute.
Adjunct Jerry pentru Billings.
Nu răspunde. Nu încă, te rog.
Am întărit ușa.
Orice ai face, mai bine păstrează-ți energia.
Dar dacă lovim articulațiile simultan, poate slăbim balamalele.
Chiar dacă ieși, e plin de agenți pe hol.
Bine. Deci s-a terminat?
Se va termina altfel
doar dacă soția mea refuză să mai primească ordine de la ecran.
Nici nu știu cine e acum.
Avem atât de multe să-ți spunem, și o vom face,
dar, cum timpul tău e limitat, o să încep cu situația din dimineața asta.
Bernard Holland s-a oferit să iasă la curățenie drept diversiune.
- Pentru ce? - Ajung și la asta.
Knox mi-a spus că putem face ce trebuie
doar dacă folosim ceva descoperit de tine.
- I-ai spus? - Nu.
- Nici soția mea nu mi-a spus. - Nu-i decizia mea.
Și nu i-am spus lui Shirl.
Pentru că…
e o încălcare gravă a Pactului.
Tu trebuie să le arăți.
Ce vrei să fac?
Pentru început, trebuie să mergem la Filtrarea Apei de la 55.
Nichols, sus.
- E încă primăriță, Chad. - Ridică-te.
E în regulă. Mă duc.
E în regulă.
Ține-o acolo. Mâinile.
Mergeți. Noi am văzut deja.
Ce naiba?
Am auzit că nu prea bei,
așa că ți-am adus astea din birou. M-am gândit că nu te superi.
Sigur.
Vrei…
apă, atunci?
De ce sunt aici?
Ia loc.
Ți-au spus prietenii ce s-a întâmplat în timpul revoltei?
Am înțeles esențialul.
Ți-au spus că Bernard a vrut să-i înfometeze?
A oprit livrările de mâncare în Adâncuri.
A pus un muncitor de la bucătărie să otrăvească cămara.
I-am ajutat pe rebeli să mute baricada zece etaje, ca să aibă o fermă.
Prietenii tăi ar fi murit, iar revolta lor s-ar fi încheiat dacă nu eram eu.
Și au câștigat pentru că eu și Robert am avut sprijinul adjuncților.
Sunt sigură că ai avut motivele tale.
Bernard nu mai era de încredere.
Am încălcat ordinele, Pactul, ca să fac ce era corect.
Știu că Bernard n-a murit.
De fapt, e în custodie acum.
Iese la curățenie la prânz. Vei prezida ca primar.
Singur s-a predat. Presupun că se ascundea cu prietenii tăi.
- De-asta sunt aici? Vrei să-ți confirm? - Nu, deloc.
Nu, te-am chemat aici pentru că vreau să lucrăm împreună.
Cred că o să iau una acum.
Situația cu apa e o măsură extremă,
dar nu am de ales în acest moment, oamenii știu prea multe.
Au început să pună întrebări, în mare parte din cauza ta.
Sunt întrebări care ne pot și ne vor aduce moartea.
Drăcie! Oamenilor le place asta?
După jumătate de pahar, nu-ți mai pasă.
Pui drog în apă. Ai idee la ce se va ajunge când…
Va fi dureros, cum a fost acum 140 de ani.
Nu, uitarea nu va fi dureroasă. Consecințele sunt dureroase.
Sute de oameni au sărit de pe scară.
Copiii au murit de foame fiindcă părinții nu i-au hrănit.
Bine, știu. Aici ești tu implicată, tu și câte un om din fiecare departament.
Uau!
Vrei să-i instruim pe toți să funcționeze din nou ca o societate, nu?
Și apoi?
Tu și ceilalți reprezentanți va trebui să uitați și voi.
Da.
Dar nu tu.
Cineva trebuie să asigure succesul tranziției.
Desigur. Și de ce n-ai fi tu aceea? Du-te dracului!
Îmi voi păstra amintirile, da. Dar voi fi singură.
În fiecare zi… Uită-te la mine!
În fiecare zi, până se resetează totul,
va trebui să-i amintesc fiului meu cine sunt,
și să sper că mă va crede.
Sau că a rămas destul din el ca să-și amintească.
Emerson pentru Camille Sims.
- Da, ce e? - Vin mulți oameni sus.
Da, ne așteptam la asta, Emerson. Toți vor să-l vadă pe Bernard murind.
Nu, cred că e alt motiv.
Câteva sute îi urmează pe cei doi de la Mecanic.
Și încă un grup care nu se mișcă, cu zece niveluri mai sus, la 55.
- Nu-i lăsa să ajungă la Filtrarea Apei. - Recepționat.
Lăsați-ne să trecem!
Hei! Hei!
Știi ce e în apă.
Dă-te la o parte și nu ajungeți la Medical.
Plecați acasă.
Dacă o dai în bară, îți arunc de pe scară toți prietenii.
Vor să ne șteargă amintirile. E valabil și pentru tine.
Pregătiți armele!
Hei!
S-o facem în altă zi. Ne-am făcut înțeleși.
Nu! Lăsați-ne să trecem!
Lăsați-ne să trecem!
Opriți-vă!
Lăsați armele jos. Acum.
Plecați acasă.
Au pus un drog în apă.
Nu-i adevărat.
E vitamina D.
Plecați acasă.
Plecați.
Ați auzit-o. Să mergem!
Bravo.
Prietenii tăi mai apucă o zi.
Ai grijă de ea.
Te-ai descurcat bine.
Din precauție, vreau să rămâneți aici până după curățenie.
Stai.
E adevărat?
- În legătură cu apa. - În niciun caz.
Nu, e doar o conspirație din Adâncuri.
E uimitor.
- Parcă am stomacul în fund. - N-ai mers niciodată cu asta?
Nu.
Eram beat criță când l-am conceput.
Fantastic!
Oamenii te ascultă chiar și când nu sunt de acord.
- Ne va fi util în tranziție. - Nu te voi ajuta.
Și chiar dacă aș face-o, m-ai omorî oricum, așa că…
- Ai dreptate. - Ăsta e planul?
- Scăpați de oricine vă ajută? - Nu, doar de tine.
- Ești supărată că am intrat în casa ta. - Ți-am dat drumul, ai uitat?
Nu.
Nu-mi aminteam, dar acum îmi amintesc.
Chiar dacă ți-am lua amintirile din nou,
nu mă îndoiesc că noi două am ajunge în același moment,
pentru că tu nu știi să renunți.
Verifică-i mâneca stângă.
Deci, da, vei muri.
Toți ceilalți vor trăi.
O să mă asigur că vei fi ținută minte ca o eroină.
Du-te dracului!
Pregătiți-o pentru curățenie. Aduceți-l pe soțul meu în apartament.
Shirl, el e… Am uitat cum își spune acum.
Am revenit la Gus.
- Cine e? - Shirley. Am auzit de tine.
Da?
Orice ai auzit de la el, nu se înșală.
Haide, să mergem.
Știu că ești supărată pe mine că l-am ținut pe Bernard în viață.
N-a fost o alegere ușoară.
Camille, te iubesc mai mult decât crezi.
Dar îl iubesc și pe fiul nostru.
Mi-ai cerut să fiu de acord să-i ștergem amintirile.
Cine va fi după asta?
Cine vom fi noi?
Eu nu am regrete.
Vorbești despre protejarea fiului nostru,
dar tu și Bernard i-ați pus pe toți în pericol.
În curând, Anthony va ști despre tine doar ce-i spun eu.
Adu-l sus în 15 minute.
Nu risc. Vei ieși fără costum.
Nu poți face asta. Știi că încalci Pactul.
De fapt, nu. Oricum, costumul n-ar schimba prea multe.
Doamnă, a venit șeriful.
Chiar ai spus că vrei să ieși sau s-a prefăcut un nemernic că aude asta?
Ai atras o mulțime-record.
- Asta ți-am spus eu ție, nu? - Da.
În cazul meu,
e pentru că mă urăsc toți bărbații, femeile, copiii și animalele de companie.
De ce te-ai predat?
Ca să le ofer o diversiune lui Walker și prietenilor tăi.
Nu, nu, nu!
Bernard. Camille m-a obligat să-i trimit pe Shirley și pe Knox.
Îi amenințase cu arma.
Voia să-i omoare. N-am avut de ales. N-a mers.
- Dar nu s-a terminat. - Ești trimis la moarte.
- Juliette. - Nu. Încă sunt primar.
Camille… vrea s-o ajut…
- Oprește-te… - …după ce are drogul efect.
Vrea să fiu acolo, să fac o înțelegere cu ea.
- Am refuzat, dar poate… - Oprește-te! Te rog.
- Vrei să continui lupta? - Da.
- Bine. Pentru că eu încă lupt. - Cum e asta o luptă?
Toți ochii vor fi pe mine.
Acum trei luni, prietenii tăi s-au revoltat în numele tău.
De atunci, am văzut cine sunt și de ce sunt în stare.
Am ajuns să fac parte din asta.
N-am avut asta în viața mea.
Puterea pe care o au oamenii tăi.
De ce sunt capabili…
dacă li se oferă oportunitatea, șansa.
Moartea mea e o șansă.
N-o vor irosi.
Ai încredere în ei.
Nu e vorba că n-aș avea încredere în ei. Dar tot aș putea găsi o cale.
- Avem de ales? - Eu nu…
Cel mai important lucru pe care ți-l pot lăsa e ăsta…
Vocea din perete…
Mereu am crezut că e o mașinărie.
Un soi de entitate.
O inteligență superioară.
Nu e.
Undeva, în silozul 1, e un om.
În carne și oase.
Nu e nici diferit, nici mai bun decât noi.
Acest om ne decide soarta.
Se pare că, după toate astea,
vrăjitorul nu e decât un om în spatele unei cortine.
Și, dacă acel om ar fi acum în camera asta,
l-aș omorî cu mâinile goale.
Dar nu voi avea șansa asta.
Dar tu îi poți opri, Juliette.
Tu ești cea pe care n-au luat-o în calcul.
Știu că nu vrei să fii lider, așa că nu vezi asta.
Dar ești mai mult decât o perturbatoare.
Ești o unificatoare.
Echipa ta o dovedește.
Ei cred în tine.
Și eu cred în tine. În voi, toți.
Și mă mai gândesc la un singur lucru.
La toate întrebările la care nu voi primi răspuns.
Toate se rezumă, de fapt, la o singură întrebare.
Să mergem.
Nu știm de ce suntem aici.
Nu știm cine a construit silozul.
Nu știm de ce e totul în afara silozului așa cum e.
Nu știm când vom fi în siguranță Afară.
Știm doar că acea zi nu e azi.
Ai vreun ultim cuvânt de spus?
De ce nu poartă costum?
Bernard a spus că tot ce nu știm despre silozuri
poate avea răspuns cu o singură întrebare.
Cred că e o întrebare simplă: „De ce?”
Punem aceleași întrebări iar și iar. De ce au fost construite silozurile?
De ce trebuie să stăm în ele?
De ce… De ce nu pot comunica între ele?
Dacă Fondatorilor le-a păsat atât de mult,
de ce au instalat Ultima Soluție ca să ne poată ucide?
Poate că nu trebuie să știm răspunsurile.
De ce?
Păstrați-vă calmul.
Vom afla ce se întâmplă.
Păstrați-vă calmul. Sunteți mai în siguranță aici.
Aveți grijă de voi. O să găsim o soluție.
- Tu ai plănuit asta. - Nu, am fost în arest toată ziua.
Foc.
Nu! Nu plecați!
Nu plecați! Ascultați-mă!
Rămâneți pe loc!
Mina.
Tu…
Futu-i!
Păstrați-vă calmul!
Prietenii tăi ne-au ucis pe toți.
Mișcați! La o parte!
Ce căpșor frumos!
Uite-o.
Pare sănătoasă.
- Ești bine, șefule? - Da.
Pare atât de real acum.
Acum? Real… Ai auzit? Real acum?
Fă-l pe el să urineze des,
să-l doară spatele, să facă crampe și să i se umfle picioarele.
Dacă aș putea, jumătate din lume m-ar iubi și jumătate m-ar urî.
Are voie cu avionul?
Sunteți aproape la limită, dar weekendul ăsta mai are voie.
Unde plecați?
- La Atlanta. - La chestia lui Stensen?
Ați câștigat un bilet auriu la fabrica de ciocolată?
Câțiva prieteni s-au înscris, dar nu i-au primit.
Îl cunoașteți?
- L-am întâlnit o dată. - Alo!
L-am întâlnit. Da.
Ați semnat acorduri de confidențialitate? Se știe că pune oamenii să semneze.
Charlotte?
- Bună! - Bună! Doamne!
Ce mare ești!
Nu asta ar trebui să spun?
- Doar dacă nu eram mare. Bună! - Bună!
- Bună!
Mulțumesc că ați venit.
- Ați ajuns! Ce bine arăți! - Bună!
- Mulțumesc. Bună! - Mă bucur să te văd!
Bună!
Sper că vă place mâncarea comandată. Cineva a uitat să dezghețe puiul.
Ce rea ești!
- N-am spus cine e acel cineva. - Bine.
- Pentru tine. - Mulțumesc. Ce drăguț!
Hai, intrați!
Cum sunt podurile în Portland?
Îmi dau de treabă.
Vrem să modernizăm podul Burnside,
un superb pod basculant de secol al XIX-lea…
Ce nesimțită!
- Ce nesimțită! Incredibil! - Char, oprește-te!
Și tu? Pilotezi drone pentru un trilionar? Cum e?
E o slujbă.
Cum merge Oregonian?
Personal insuficient, reduceri bugetare, abonamente în scădere.
Nimic nou.
V-ați gândit la un nume?
Eram curioase.
Daniel Keene al II-lea.
- Nu cred! - Haide.
- Îți place? - Fugi de-aici!
- Isuse! - Uau!
Dar voi două? Aveți planuri?
Oricum, păreți foarte fericite.
Da. Suntem.
Da.
Aș fi vrut să te vadă mama și tata.
Dacă mai trăiau acum…
- Se zbăteau cu disperare să iasă. - …să iasă din sicrie.
- Doamne! - E o boală. Ce sinistru!
- Da. - Dar tot mă bucur că ați venit.
Era să nu venim.
Serios?
Daniel crede că mama ta e supărată.
Nu e… Nu mai e, nu?
Dacă vrea să vorbească cu tine,
înseamnă că vrea să îngroape securea războiului, nu?
Da.
Nu vom ști niciodată.
Cum merge? Sunteți gata pentru marea dezvăluire?
Da, se vede, în sfârșit, luminița de la capătul tunelului.
Doar că nu e lumina zilei, e un tren!
- Stai. Nu, îmi pare rău. - E în regulă.
Va fi minunat mâine. Mama ta va fi încântată.
Și când se va termina totul, vom putea pleca în luna de miere.
Mergem la un muzeu în plus, pentru că am fost rea.
Ne întoarcem 30 de secunde?
Da.
Ai spus că-ți pare rău.
Foarte rar.
- N-am mai auzit asta. - Eu, niciodată.
- Ce urât! - Nu-și cere scuze niciodată.
N-am mai văzut așa ceva.
N-o să-mi cer scuze când o să-ți bag ăsta pe gât.
- Mi-l bag eu. Dă-mi-l. - Ia-l.
- Nu. - Nicio problemă.
Vezi că sunt iuți!
- Super! - Na, poftim!
Mă ocup eu de restul. Le spăl eu.
Regula familiei Keene. Cine face cina are liber restul serii.
- Am fost să comand. Lasă-mă pe mine. - Ți-e teamă că rămân murdare?
- Ți le las. - Mulțumesc.
Bine.
Îmi pare rău că n-am venit când erai bolnavă.
Ai trimis flori cât pentru trei pompe funebre.
Doamne! Nu asta am…
Helen era însărcinată și se ocupa de tatăl ei.
Da. Puteam să vin… Nu știu.
Și să o lași singură?
Nici Char nu crede că ești atât de nesimțit.
Am mai luptat, o fac din nou.
O aveam pe Char cu mine, pe mama
și pe Henry.
Dacă Henry era acolo.
Îl știu pe Henry de când aveam 12 ani.
Are un rol foarte important.
Vine după ce vine mama în vizită
și adună resturile emoționale.
Oricum, mă simt bine acum.
Sunt recunoscătoare.
Pentru Charlotte, adică, nu pentru cancer. Să-l ia dracu' de cancer!
Da.
Când ne-am căsătorit, nu credeam că o pot iubi mai mult.
Iar iarna asta…
Și nici măcar nu e pentru că a avut grijă de mine, ceea ce a și făcut.
Ci pentru că…
Când eram la tratament,
se ducea la etajul de jos, la copiii în scaune.
Sora ta nu e cea mai rafinată, de la timpul petrecut în Marină.
- Zici? - Să vezi…
Încerca să se abțină, dar ajungea să înjure ca un marinar.
„Futu-i cancerul și tot neamul lui.”
Iar copiilor le-a plăcut la nebunie.
Și părinților lor le-a plăcut. Și apoi…
Da, atunci am știut. A fost…
E o femeie foarte rezistentă.
Dar e bună la suflet. E foarte bună.
Ce nebunie! Mâine primim oameni în silozuri.
Când spun oameni, mă refer la porci civili, ca tine.
Mulțumesc. Am înțeles.
Mă bucur că pot vorbi despre asta acum.
Știu. Acordurile sunt nașpa. Scuze că nu ți-am putut spune prea multe.
Nu-i nimic.
În plus, semnarea lor ne-a adus cea mai frumoasă casă din West Slope.
Ne-a adus Craftsman în Morningside.
A fost haos în ultimele șase luni.
Cum a terminat Anna tratamentul pentru cancer,
și-a întors atenția la silozuri.
Ai auzit de Pact?
Doamne! Bine.
E ceva nebunie scrisă de ea și dr. C.
- Cine? - Victor.
- Așa. - E o carte cu reguli
despre cum să trăiești în subteran timp de 500 de ani fără să te omori.
- 500 de ani? - Știu. Am zis că e o nebunie.
La fel ca faptul că Stensen a făcut silozurile funcționale în trei ani,
și acum locuiesc oameni acolo.
Nu că m-aș plânge.
Eu și Anna lucrăm împreună și ne întoarcem aici în fiecare seară.
Îmi amintește de copilăria mea cu Dan.
- Îți mai amintești? - Cred că da.
Uneori, pare povestea altcuiva, dar…
Da, e suficient.
- Soțul tău vrea să plece. - A zis că e trecut de ora mea de culcare?
- Da. - Dle congresmen.
- Aveți timp de mic-dejun mâine? - Sigur.
Nu știu ce să zic. E posibil să trebuiască să plecăm devreme.
Credeam că totul e aranjat.
Dacă iei chifle cu nuci pecan de la Star Market, fac eu ouă cu șuncă.
- Așa facem. - Bine.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Tu în care ești?
În 18.
Eu sunt în 1.
- Pentru ajutor… - Unu.
…mergeți la un angajat în galben.
Pe aici.
Te conduc eu.
Daniel, Helen.
- Bună! - Henry!
- De când nu ne-am mai văzut! - Felicitări!
Amândoi străluciți.
Adică tu. Să nu fac discriminări.
Da. Mulțumesc, Henry.
- Nu știam dacă mai ajungeți. - Nu, trebuia să văd cum iese.
Sfatul meu e să nu faci turul complet. Sunt scări multe și niciun lift.
- Am auzit un zvon despre asta. - Cică să facă oamenii destulă mișcare.
Nu mă ocup eu de asta.
Pot să ți-l răpesc pe Daniel? Senatoarea vrea să vorbească cu el.
- Mi-ar plăcea s-o văd pe Charlotte. - E la silozul 1 cu Anna și senatorii.
- Poate să vină și Helen? - Păi…
E destul de mult de mers.
- Mai bine nu… - Da?
Du-te tu la Charlotte. Vreau să fac turul.
- O să-ți dea mâncare. - Super!
Când termini, vino la silozul 1.
Senatoarea va ține un discurs.
Știu. A promis că va fi scurt.
- Vor fi muzică și artificii mai târziu. - Bine.
Discut cu senatoarea și vin.
- Bine. - Bine.
Pa!
Turul silozurilor va începe în curând.
Dacă vi s-a spus să veniți la silozul 18, ați ajuns unde trebuie.
Eu sunt Everett, unul dintre ghizii voștri.
- Samantha. - Da?
Tu ești repartizată la silozul 17, care e acolo.
Bine.
Scuze. De unde știi cum mă cheamă?
Ochelari de realitate augmentată.
Îmi dau informații în baza cipului RFID din ecusonul tău.
Și dacă folosim ecusonul altcuiva?
Helen, ochelarii au recunoaștere facială.
Rachel se ocupă de următoarele 20 de persoane.
Dar dacă v-am întâmpinat eu, urmați-mă.
Grupul meu, aici!
De unde ești, Everett?
- Din Hoddesdon. - Hoddesdon?
Păi… E un orășel de lângă Londra, de care nici londonezii n-au auzit.
Dragi vizitatori, vă reamintim
să vizitați silozul cu numărul corect,
așa cum e scris pe ecusonul de identificare.
Daniel.
Salut, Victor!
- Ce mai faci? - Bună!
Victor, l-a chemat senatoarea.
- Îl duc eu acolo. Da. - Bine. Mulțumesc.
- Charlotte mi-a spus că vei fi tată. - Da, sunt îngrozit.
Felicitări! O să te descurci grozav.
- Mulțumesc. O să încerc. - Da.
Impresionant, nu?
Nu-mi imaginam așa ceva.
Te-ai prins cum am reușit?
Poate te întrebi…
cum ar fi fost dacă ai fi acceptat.
- Am făcut alegerea corectă. - Sigur că da.
Dar e unul dintre cele mai mari proiecte inginerești din istorie.
Poți să te gândești cum ar fi fost dacă.
Toți facem asta.
- Dacă mai contează, ne-ai fi ajutat mult. - Ați avut mulți ingineri buni.
Așa e. Dar am considerat mereu că ai darul de a vedea lucruri pe care alții le omit.
Am fost puțin surprins când am auzit că încă lucrezi la proiect.
N-aș fi zis că e nevoie de tine pentru niște găuri în pământ.
La fel am zis și eu, dar, cu cât lucram mai mult cu Charlotte,
cu atât realizam că, dacă silozurile vor fi folosite vreodată,
ar fi după ceva traumatizant, și oamenii vor avea nevoie de ajutor.
Cu cât aprofundezi mai mult proiectul,
cu atât vezi mai multe de făcut în gestionarea traumelor de masă.
Cum ar fi Pactul.
Ai auzit de Pact.
Charlotte ți-a spus, nu?
- Da. - Da.
Ai scris cu Anna o carte despre traiul în comunitate 500 de ani.
Nu. Sincer, e scrisă cu IA. Noi doar am modificat-o.
Sper să nu fim nevoiți să aflăm dacă am făcut o treabă bună.
Milioane de oameni din toată lumea s-au înscris în proiect.
Dr. Stensen a vrut să vină cel puțin doi oameni din fiecare țară a lumii.
Câte doi din fiecare? Chiar e Arca lui Stensen, nu?
Bine.
Silozul a fost construit să reziste la o explozie nucleară de 30 de megatone
la trei kilometri distanță.
Aceste două uși glisante cântăresc câte 25 de tone
și pot ține afară particule mici de până la 50 nanometri.
- Da, dră Helen? - Cât a costat fiecare siloz?
Dr. Stensen va publica cifrele oficiale în curând.
Și tu trăiești aici de un an?
- De mai puțin de un an, dar da. - Și n-ai luat-o razna?
Asta e, oameni buni! Urmează să intrăm într-un siloz.
Da.
Vă garantez un lucru.
Nu știu ce vă așteptați să vedeți, dar nu sunteți pregătiți.
Urmați-mă, aveți grijă pe unde călcați și…
Helen, cu riscul de a părea prea protector, mă ții de braț?
Bine. Mulțumesc.
Pe aici.
Să prezinți insigna.
Unu, doi.
- Salut, băieți! - Ce faceți?
Când noaptea se arată Semnalele cresc la radio
Toate lucrurile ciudate Vin și pleacă ca avertismente timpurii
Stelele de mare eșuate N-au unde să se ascundă
Încă așteaptă mareea de Paște
N-are sens să alegi o direcție
Nici măcar o tabără nu putem alege
- Ăla e Peter Gabriel? - Da.
Vine potopul
Ne vom lua rămas-bun De la trupurile noastre
Cât a costat?
Nimic. El și familia lui au vrut să vadă interiorul unui siloz
- …la fel ca toată lumea. - Care siloz?
Cred că sunt în 17. E cel mai bun.
Nu sunt toate la fel?
Ba da. E o glumă cu silozuri.
- Nu contează. Haide. - Bine.
Visători, sunteți pe uscat
Gata. Mersi.
A fost fabulos!
- Mulțumesc. - Mulțumesc, prietene. Excelent!
Vrei să vezi silozul 17 înainte de concert?
Daniel Keene, ești o desfătare pentru acești bieți ochi bătrâni.
- Îți priește departe de Washington. - Și dv. arătați bine, dnă senatoare.
Tot politician ai rămas.
Spune-mi, de ce aud de la Anna că ești în oraș, dar n-ai venit la ceai?
Aveți treabă multă. N-am vrut să deranjez.
Ai dreptate. A fost mult de muncă să punem totul pe picioare.
- Sunt sigur. - Aici erai!
- Am o dispută cu tine. - Da?
Ne-ai fi fost de mare folos.
Dacă nu urmam sfatul tău cu 50 de foreze, eram cu cinci ani în urmă.
Ne-ar fi prins bine mintea ta și la celelalte probleme.
Eu și Per o să facem o verificare tehnică.
Mai stai pe aici? Vreau să discut ceva cu tine.
- Sigur. - Mulțumesc.
Daniel!
Bună!
- Scuze că am ratat masa. - Nu-i nimic. O lăsăm pe mâine.
- Ar fi grozav. - E totul în regulă?
- Da. Ne-au chemat mai devreme. - Nu-i nimic.
Unde-i Charlotte?
Nu știu. Ultima dată am văzut-o la cantină, termina de băut o cafea.
Cred că va ieși în curând.
Azi, „compatrioții mei” nu mai pare exprimarea adecvată.
Acest proiect e menit să ne protejeze pe toți,
indiferent de rasă, religie sau naționalitate.
Așadar, azi…
CHARLOTTE VII LA SILOZUL 1?
AI REZOLVAT TOT PE AZI?
…vă spun acum tuturor…
Per? Per! Trebuie să te concentrezi.
Acest proiect e apogeul…
SUNT CU ANNA. UNDE EȘTI?
lungii, după unii, mult prea lungii mele cariere.
Anna!
Nu suficient de lungă!
Dacă mă lași să aștept, sunt terminată.
- Da? - Nu se va repeta.
Dar motivul meu de mândrie… Să ne grăbim…
Dar principalul motiv de mândrie e culminarea cooperării bipartite,
a realizărilor americane, bla, bla… Bun.
Statul și sectorul privat colaborează
la un nivel nemaivăzut din al Doilea Război Mondial.
Aplauzele vor dura cinci, zece secunde.
Încep din nou după a treia ridicare de mână.
Unu, doi, trei… Acum, nu-mi pot asuma eu tot meritul.
Dacă e să mulțumim cuiva pentru acest magnific efort, el e.
E un om al cărui geniu încă îi depășește averea.
Per Stensen. Haide!
Să nu se oprească aplauzele înainte să ajungi aici.
Știu că unii cred că strădania asta denotă că nu mai credem în viitor,
dar nu e deloc adevărat.
E un proiect al speranței și spiritului uman.
Știu că Per deja visează la următoarea mare realizare…
VREAU O GUSTARE!
…o navă care să ducă exploratori în cel mai apropiat sistem solar.
CUM E ÎN 18?
O să mai ai vreun ban atunci, Per?
Dacă râde lumea, folosește-te să te acoperi din lateral.
Dacă nu, rămâi pe loc.
Chiar dacă nu va fi nevoie de ele, și sper din tot sufletul să nu fie,
vor fi ocupate atâta timp cât vor exista numeroasele amenințări.
DACĂ MAMA ȘI TATA TRĂIAU ACUM…
Vor fi studiate pentru sustenabilitate și gestionarea resurselor.
Vor fi studiate pentru sustenabilitate și managementul resurselor.
Ce naiba, Jeff?
Trebuie să închei mai frumos cel mai important discurs din viața mea
decât cu „managementul resurselor”, nu?
Ai fost de acord ieri.
AR FI SPUS SĂ FII CALM ȘI SĂ AI RĂBDARE.
Nu. Asta vine aici.
Te simți bine? Ce e?
Daniel?
Mă întorc imediat.
Bine.
Mă simt puțin… nu știu, îngrijorat. Mă suni când poți?
Daniel.
Sună-mă când poți.
Daniel, trebuie să te întorci acum.
- Unde e 18? - Te duc acolo mai târziu.
Vă garantez un lucru.
Orice vă așteptați să vedeți, nu sunteți pregătiți.
Doamnă? Trebuie să mergeți la cină.
Nu. Refuz categoric.
Unde ești?
La silozul 1. În vârful bermei.
Poți să urci pe malul de pământ?
- Poate ai semnal mai bun. - Da, aproape am ajuns.
Silozul e al naibii de ciudat.
E atât de adânc, încât nu se vede fundul, și chiar nu sunt lifturi.
- Unde ești? - Alo…
Nu pot…
Vin eu la silozul 1, așa că stai acolo.
- Nu, nu. Vin eu la 18. - Ești la 18? Nu te văd.
Vin eu la 18. Stai pe loc.
Bine. Te aud acum.
Am primit un mesaj de la Charlotte, dar nu cred că ea l-a scris.
Atunci, cine?
Nu știu.
Cred că te văd. Fă cu mâna.
La dreapta ta, punctul mare și roșu.
Bună!
Bună, dle congresmen!
Daniel.
Helen!
- Nu! - N-are rost.
Nu!
Adăpostiți-vă în cel mai apropiat siloz cât mai repede.
- Helen! - Daniel!
Helen! Nu!
Vrem să-ți salvăm viața.
Futu-i! Fugiți!
Subtitrarea: Robert Sukosd