Bičiuli, už šitą paimsiu dvigubai.
O jei paaiškės, kad gabeni įrankius, tuomet trigubai…
Tiek tikrai turėtų užtekti. Ačiū, kad užkėlei, Osi.
Čadai, Džo. Puikiai atrodot.
Spėju, ji manęs laukia.
Bernardai.
Kamile.
Ko nori?
Bernardai Holandai. Ko atėjai?
Žinau, kad vaistai jau vandenyje, ir kad sučiupote Džuljetą.
Atėjau paprašyti, kad ją paleistumėte.
O tavęs – kad nebepiltum vitamino D+.
Ir kodėl gi?
Nes už tai siūlau naratyvą, kurio tau dabar reikia.
Mechanikos skyrius kalba, kad praplovei Džuljetai smegenis.
Galiu apsaugoti tave nuo maišto.
Tai – tiesa?
Socialinis pasitenkinimas vis dar žymiai mažesnis nei prie merės Džens.
Ir netgi trumpos pono Holando kadencijos metu.
Žmonėmis lengva manipuliuoti.
Jiems tereikia blogesnio žmogaus, ir galiu juo pabūti.
Pasakyk jiems, kad aš nužudžiau Medous.
Dar gali pridėti, kad liepiau nužudyti Džens ir Marnsą,
kad melavau, jog Džuljeta norėjo išeiti.
Apkaltink mane dėl pastarųjų mėnesių neramumų.
Ir visa tai nebus melas.
Aš tiesiog vykdžiau įsakymus, kaip dabar tu tą darai.
O kas nutiks po to?
Reabilituok mane, kad parodytum, kokia esi gailestinga vadovė…
žymiai gailestingesnė už mane.
Tuomet nugyvensiu likusias dienas tyliai ir ramiai.
Pirmyn. Patikrink skaičius.
Rezultatai skiriasi nedaug.
Iš kitos pusės,
jei pateiksime tavo siūlomą naratyvą,
o tada išsiųsime tave valyti
ir toliau laikysimės pradinio plano su Džuljeta Nikols ir vitaminu D+,
Sailas tikrai turės naudos.
Negali būti.
Kažką praleidai.
Žmonėms patinka išganymo istorijos.
Išganymas yra bendras visų didžiųjų mitų ir pagrindinių religijų bruožas.
Tu ne tik apsiskaičiavai,
bet ir nesuvoki, kad neturi jokių svertų.
Esi suimtas,
tavęs nemėgsta 89 % gyventojų.
Atimsi iš manęs viską po to, kai aš pasiūliau savo gyvybę?
- Viso, Bernardai. - Nesi visažinis, ar ne?
Nes jei būtum visažinis,
išvis nebūtum mūsų atvedęs į šį tašką.
Nereikėtų ištrinti visų atminties ar tiek daug žudyti.
Žinai ne ką daugiau už mane, ar ne?
Viso gero, Bernardai.
Ar viskas vyko taip, kaip tikėjaisi?
Taip.
Tas pats balsas skambėjo ir visą mano tarnybos laiką.
Bet dar niekad neteko susidurti su tokia pokalbio pabaiga. O tau?
- Ne, bet aš jo ir neprovokuoju. - Būtent.
Jis norėjo baigti pokalbį iš susierzinimo, nusivylimo, pykčio.
Savybės, nebūdingos mašinoms, nemanai?
Kartą, nelabai seniai… nutiko keistas dalykas.
Jis mane paguodė.
Ir tu pamanei, kad tai gali būti žmogus.
Kaip tai įmanoma?
Žmogus, kurio balsas nesikeičia visus tuos metus,
ir kuris visada gali kalbėti.
Tas pats balsas.
Galbūt ne tas pats žmogus.
Apie žmogų žinau vieną dalyką.
Žmogų galima nugalėti.
PAGAL HUGH HOWEY KNYGŲ SERIJĄ „ŠACHTA“
Labas rytas, gyventojai.
Turiu svarbių žinių.
Buvęs laikinasis meras ir IT vadovas Bernardas Holandas rastas gyvas.
Už visus nusikaltimus prieš Sailą,
teisėjas jį išsiunčia valyti šiandien per pietus.
Prašome susiplanuoti laiką ir stebėti tai artimiausioje kavinėje.
Kaip visuomet, būkite mandagūs ir atsargūs ant laiptų.
Ačiū.
Šerife!
- Girdėjai? - Taip.
Tuomet supranti, kad negaliu likti.
Man tereikia 5 minučių.
Pavaduotojas Džeris kviečia šerifą Bilingsą.
Neatsiliepk. Dar ne, prašau.
Liepiau sutvirtinti tas duris.
Tad nesvarbu, ką sugalvojai… pataupyk energiją.
Bet jei tuo pat metu trenksime į jungtis, galbūt pavyks susilpninti vyrius, ar ne?
Net jei tau pavyks ištrūkti, koridoriuje knibždėte knibžda smogikų.
Gerai. Tai viskas?
Vienintelis būdas, kad viskas pasikeistų –
mano žmona turi nustoti klausyti to suknisto ekrano nurodymų.
Aš jos visiškai nebeatpažįstu.
Tiek daug turime tau papasakoti,
ir papasakosime, bet kadangi turi nedaug laiko,
pradėsiu nuo to, kokią situaciją turime šįryt.
Bernardas Holandas pasisiūlė išeiti valyti, kad nukreiptų dėmesį.
Kam?
Tuojau pasakysiu.
Noksas man sako, kad galime daryti tik tai, ką reikia,
jei panaudosime tai, ką tu sužinojai.
- Pasakei jai? - Ne.
Net mano žmona man nesako.
Ne aš čia sprendžiu.
Ir aš nesakiau Širlei.
Nes tai –
didžiulis Pakto pažeidimas.
Jiems parodyti turi tu.
Ką norite, kad padaryčiau?
Pirmiausia turime patekti į Vandens filtravimo skyrių 55-ame aukšte.
Nikols, kelkis.
- Ji vis dar merė, Čadai. - Stokis.
Viskas gerai. Jau einu.
Viskas gerai.
Stok. Rankas.
Pirmyn. Mes jau matėme.
Kas per šūdas?
Girdėjau, nemėgsti girtuokliauti,
tad paprašiau, kad atneštų šituos iš tavo kabineto.
Pamaniau, neprieštarausi.
Tikrai ne.
Ar tu…
Gal vandens?
Kodėl mane pasikvietei?
Prisėsk.
Ar draugai tau papasakojo, kas nutiko maišto metu?
Svarbiausius momentus.
Ar pasakė, kad Bernardas mėgino marinti juos badu?
Nutraukė maisto tiekimą į apatinius aukštus.
Net privertė vieną iš virtuvės darbuotojų užnuodyti sandėliuką.
Padėjau maištininkams perkelti barikadą dešimčia aukštų į viršų, kad pasiektų ūkį.
Tavo draugai būtų išmirę,
o maištas nuėjęs veltui, jei nebūčiau padėjusi.
Ir laimėjo jie tik todėl,
kad mudu su Robertu turėjome šerifo pavaduotojų palaikymą.
Neabejoju, turėjai savų priežasčių.
Bernardu nebebuvo galima pasitikėti.
Tad nepaklusau nurodymams ir Paktui, kad pasielgčiau teisingai.
Žinau, kad Bernardas gyvas.
Jei ką, mes jį jau sučiupome.
Šiandien vidurdienį jis išeis valyti. Vadovausi tam kaip merė.
Jis pasidavė.
Ir, manau, jis slėpėsi su tavo draugais?
Todėl mane pasikvietei? Nori, kad patvirtinčiau?
Visai ne.
Ne, pasikviečiau tave, nes noriu, kad veiktume išvien.
Manau, dabar jau išgersiu taurę.
Klausyk, tai, ką padarėme su vandeniu, yra kraštutinė priemonė,
bet šiuo metu neturiu kito pasirinkimo.
Žmonės per daug žino.
Klausyk,
jie ima klausinėti, ir dėl to daugiausiai kalta tu.
Tie klausimai gali nuvesti mus į mirtį, ir nuves.
Eina šikt. Žmonės tą mėgsta?
Kai išgeri pusę stiklinės, tampa nebesvarbu.
Pili į vandenį vaistus.
Ar įsivaizduoji, kuo viskas baigsis, kai…
Bus tikrai skausminga, kaip ir prieš 140 metų.
Ne, užmarštis nebus skausminga.
Skausmingos bus pasekmės.
Šimtai žmonių nušoko nuo laiptų.
Vaikai mirė iš alkio, nes jų tėvai pamiršo juos pamaitinti.
Gerai, suprantu. Štai tada tu ir pasirodysi.
Tu ir po žmogų iš kiekvieno skyriaus.
Nes tau reikia, kad vėl visus išmokytume
funkcionuoti kaip visuomenę, ar ne?
Ir kas po to?
Tu ir kiti atstovai irgi turės viską užmiršti.
Taip.
Bet ne… tu ne.
Kas nors turi užtikrinti, kad viskas įvyktų sėkmingai.
Žinoma. Ir kodėl gi ne tu, Kamile?
Eik tu šikt.
Turėsiu visus prisiminimus, taip.
Bet būsiu su jais viena.
Kiekvieną dieną… Pažvelk į mane.
Kiekvieną dieną, kol viskas prasidės iš naujo,
turėsiu priminti savo sūnui, kas aš esu
ir viltis, kad jis manimi patikės.
Ir kad to užteks, kad jis prisimintų.
Emerson kviečia Kamilę Sims.
Taip, kas yra?
Daug žmonių kyla į viršų.
Taip, to ir tikėjomės, Emerson. Visi nori pamatyti, kaip mirs Bernardas Holandas.
Ne, manau, dėl kitos priežasties.
Keli šimtai seka tuodu iš Mechanikos skyriaus, kurie vadovavo maištui.
O kita grupė nejuda, dešimčia aukštų aukščiau 55-ame aukšte.
Neleiskite jiems patekti į Vandens filtravimo skyrių.
Supratau.
Praleiskite!
Žinai, kas vandenyje.
Pasitraukite, ir niekam iš jūsų neteks atsidurti Medicinos skyriuje.
Eikite namo.
Jei sušiksi šį reikalą,
numesiu nuo laiptų visus iki vieno tavo draugus.
Jie nori ištrinti mūsų atmintį. Tavo irgi.
Paruošt ginklus!
Palikime tai kitai dienai. Mes parodėme savo poziciją.
Ne! Praleiskite mus!
Praleiskite! Praleiskite.
Stokit!
Nuleiskite ginklus. Tučtuojau.
Tiesiog… eikite namo.
Jie supylė vaistus į vandenį.
Netiesa.
Tai – vitaminas D.
Tiesiog eikite namo.
Eikite.
Girdėjote, ką ji pasakė. Eime.
Šaunuolė.
Tavo draugai pagyvens dar dienelę.
Stebėkite ją.
Šauniai išlaikėte pozicijas.
Atsargumo dėlei paprašysiu jūsų visų pasilikti čia iki valymo pabaigos.
Palaukit.
Tai tiesa?
Apie vandenį.
Tikrai ne.
Ne, tai tik dar viena apatinių aukštų konspiracijos teorijų.
Nuostabu.
Rodos, pilvas sulindo į subinę.
Palauk. Nebuvai važiavęs?
Ne.
Taip, ir kai jį kūriau, buvau girtas kaip šliurė.
Taip, fantastika.
Žmonės tau paklūsta, net kai su tavimi nesutinka.
Tai bus naudinga pereinamuoju laikotarpiu.
Taip, aš tau nepadėsiu.
Ir net jei padėčiau, tu vis tiek mane nudėtum, tad…
- Tu teisi. - Tai toks tavo planas?
Atsikratysi visų, kurie tau padės?
Ne, tik tavęs.
Tu vis dar pyksti, kad atėjau į tavo namus.
Aš tave paleidau, pameni?
Ne.
Neprisiminiau, bet dabar prisimenu.
Net jei vėl atimtume tavo prisiminimus,
neabejoju, kad mudvi vis tiek atsidurtume ten pat,
nes tu niekad nepasiduodi.
Patikrink jos kairiąją rankovę.
Tad taip, tu mirsi.
Visi kiti gyvens toliau.
Netgi pasirūpinsiu, kad tave prisimintų kaip didvyrę.
Užsikrušk.
Paruoškite ją valymui.
Atveskite mano vyrą į mūsų butą.
Širle, čia… Pamiršau, kaip jis dabar prisistato.
Vėl Gasu.
Kas ji?
Širlė. Esu apie tave girdėjusi.
Tikrai?
Kad ir ką jis sakė, tai tiesa.
Nagi. Eime.
Žinau, nusivylei manimi, kad palikau Bernardą gyvą.
Nebuvo lengva.
Kamile, be galo tave myliu.
Bet taip pat myliu mūsų sūnų.
O tu manęs prašei padėti atimti iš jo prisiminimus.
Kas jis bus po viso to?
Kas būsime mes?
Aš nieko nesigailiu.
Tikini, kad norėjai apsaugoti mūsų sūnų,
bet judu su Bernardu pastatėte visus iki vieno į pavojų.
Netrukus Entonis apie tave žinos tik tai, ką aš jam pasakysiu.
Atveskite jį po 15 minučių.
Aš nerizikuosiu. Išeisi be kostiumo.
Negali taip pasielgti. Pati žinai, kad tai prieštarauja Paktui.
Tiesą sakant, ne. Ir kostiumas ne ką pakeistų.
Ponia, atėjo šerifas.
Tu išties sakei, kad nori išeiti, ar koks nors šiknius apsimetė tą girdėjęs?
Surinkai rekordinę minią.
- Aš tau taip pasakiau, ar ne? - Taip.
Mano atveju,
tai todėl, kad manęs nekenčia ir vyrai, ir moterys, ir vaikai, ir net augintiniai.
Kodėl pasidavei?
Kad atitraukčiau dėmesį nuo Volker ir tavo draugų.
Ne, ne.
Bernardai. Kamilė privertė mane išsiųsti Noksą ir Širlę.
Ji buvo nukreipusi į juos ginklus.
Ji būtų juos nužudžiusi. Neturėjau pasirinkimo. Ne… Nepavyko.
Bet dar ne viskas baigta.
Tave išsiunčia mirti.
- Džuljeta. - Ne. Aš vis dar merė.
Kamilė… nori, kad jai padėčiau…
- Liaukis… - …kai vaistai ims veikti.
Ji nori, kad būčiau šalia. Ji nori su manimi susitarti.
- Aš atsisakiau. Bet galbūt galiu… - Liaukis! Prašau.
- Nori toliau kovoti? - Taip.
Gerai. Nes aš dar kovoju.
Ir kaipgi tu kovoji?
Visų akys bus nukreiptos į mane.
Prieš tris mėnesius tavo draugai pradėjo maištą tavo vardu.
Nuo tada supratau, kas jie tokie
ir ką gali padaryti.
Galėjau prisidėti.
To niekad nebuvo buvę mano gyvenime.
Tos jėgos, kurią turi tavo žmonės.
To, ką jie sugeba…
susiklosčius aplinkybėmis ir galimybėmis.
Mano mirtis yra galimybė.
Jie tuo pasinaudos.
Pasitikėk jais.
Kalbame ne apie pasitikėjimą.
Bet aš dar galiu surasti išeitį.
Kokie mūsų pasirinkimai?
Aš ne…
Svarbiausia, ką dar galiu tau pasakyti…
tas balsas sienoje…
visad maniau, kad tai – mašina.
Kažkokia esybė.
Aukštesnis protas.
Taip nėra.
Kažkur pirmoje šachtoje yra žmogus.
Pats tikriausias.
Ne kitoks ir ne geresnis už tave ar mane.
Žmogus, kuris sprendžia mūsų likimus.
Pasirodo, po visko, kas nutiko,
už uždangos nėra jokio burtininko, tik žmogus.
Ir jei tas žmogus dabar būtų šiame kambaryje,
nudėčiau jį plikomis rankomis.
Bet aš neturėsiu tokios galimybės.
O tu gali juos sustabdyti, Džuljeta.
Esi ta, kurią jų skaičiavimai praleido.
Žinau, kad nenori būti lydere, tad pati to nematai.
Bet tu nesi tik tvarkos laužytoja.
Esi vienytoja.
Tavo komanda tą įrodo.
Jie tavimi tiki.
Ir aš tavimi tikiu. Jumis visais.
Mano galvoje sukasi vienintelė mintis.
Visi tie klausimai, atsakymų į kuriuos nesužinosiu.
Jie visi susilieja į vieną klausimą.
Eime.
Mes nežinome, kodėl esame čia.
Nežinome, kas pastatė Sailą.
Nežinome, kodėl už Sailo ribų viskas yra taip, kaip yra.
Nežinome, kada bus saugu išeiti į lauką.
Tik žinome, kad ta diena dar ne šiandien.
Ar nori tarti paskutinį žodį?
Kodėl jis be kostiumo?
Žinai, Bernardas sakė,
kad viską, ko nežinome apie šachtas,
galima sužinoti atsakius į vieną klausimą.
Ir manau, tas klausimas labai paprastas: „Kodėl?“
Mes nuolat klausinėjame to paties.
Kodėl buvo pastatytos šachtos?
Kodėl žmonės turi jose gyventi?
Kodėl šachtos negali bendrauti tarpusavyje?
Ir jei Įkūrėjai buvo tokie rūpestingi, bliamba,
kodėl jie įrengė Apsaugą, kuri galėtų mus nužudyti?
Galbūt mums nelemta sužinoti atsakymų.
Kodėl?
Visi nusiraminkite.
Mes išsiaiškinsime, kas čia vyksta.
Nusiraminkite. Jūs čia saugūs.
Pasirūpinkite vieni kitais. Mes išsiaiškinsime.
Tu šitai suplanavai.
Ne, aš visą dieną buvau suimta.
Tuoj sprogs.
Ne. Neišeikite.
Neišeikite. Paklausykite manęs.
Pasilikite.
Kasyklos.
Tu…
Šūdas.
Nusiraminkite! Gerai?
Tavo draugai galbūt mus visus nužudė.
Pasitraukit! Iš kelio!
Štai kokia graži galvytė.
Štai ji.
Viskas atrodo gerai.
- Tau viskas gerai, vade? - Taip.
Dabar viskas atrodo taip tikra.
Dabar? Tikra… Girdėjot? Dabar tikra?
Galėtų jis nuolat lakstyti į tualetą,
kęsti nugaros skausmus, mėšlungį kojose ir tinimą.
Jei galėčiau, pusė pasaulio mane mylėtų,
- o kita pusė – nekęstų. - Taip.
Tai ar ji gali skristi?
Beveik pasiekėte ribą, bet šį savaitgalį dar turėtų būti gerai.
Kur susiruošėte?
Į Atlantą.
Stenseno reikalai?
Ištraukėte auksinį bilietą į šokolado fabriką?
Mano keli draugai mėgino, tačiau negavo vietų.
Jūs jį pažįstate?
- Buvome kartą susitikę. - Alio?
Buvome su juo susitikę. Taip.
Ar jums teko pasirašyti konfidencialumo sutartis?
Visi žino, kad jis verčia žmones jas pasirašyti.
Šarlote?
- Labas. - Labas. Dieve mano.
Kokia tu stora.
Ne tą turėjau pasakyti?
- Tik jei nebūčiau stora. - Labas.
- Labas.
Ačiū, kad atvažiavot.
- Štai kur jūs. Puikiai atrodai. - Labas.
- Ačiū. Labas. - Kaip gera tave matyti.
Labas.
Tikiuosi, jums tiks maistas išsinešti. Kai kas pamiršo atšildyti viščiuką.
Bjaurybe tu.
- Aš nepasakiau, kas pamiršo. - Gerai.
- Čia tau. - Ačiū. Kaip miela.
Užeikite.
Gerai. Kaip laikosi tiltai Portlande?
Neduoda man pailsėti.
Norime modernizuoti Bernsaidą,
tą gražų seną XX a. pakeliamą tiltą…
Na ir bjaurybė.
- Visiška. Neįtikėtina. - Šara, liaukis.
O tu? Skraidini trilijonieriaus droną? Kaip sekasi?
Darbas kaip darbas.
Kaip laikosi „The Oregonian“ laikraštis?
Trūksta darbuotojų, biudžetas karpomas, prenumeratorių mažėja.
Kaip visad.
O vardo dar neišrinkote?
Mes vis spėliojame. Nagi.
Danielis Kynas Antrasis.
- Eikit sau. - Nagi.
- Patinka? - Eikit sau.
O Jėzau.
O judvi? Neplanuojate?
Šiaip ar taip, abi atrodote tikrai labai laimingos.
Taip. Ir esame laimingos.
Taip.
Norėčiau, kad mama ir tėtis tave matytų.
Jei jie būtų gyvi…
Jie draskytųsi, norėdami ištrūkti.
…ištrūkti iš kapo.
- Dieve. - Nesveika. Juodas humoras.
- Taip. - Bet labai… džiaugiuosi, kad atvažiavote.
Per plauką.
Tikrai?
Danielis galvoja, kad tavo mama vis dar ant mūsų pyksta.
Tai ne…
O pyksta?
Žinot, jei nori su jumis pasikalbėti,
paprastai tai reiškia, kad nori užkasti karo kirvį. Tiesa?
Žinoma. Taip.
Nesužinosime.
Kaip jums sekasi? Ar… pasiruošę didžiajam atskleidimui?
Taip, pagaliau matome šviesą tunelio gale.
Tik tai ne šviesa, o atvažiuojantis traukinys!
- Palauk. Ne. Atsiprašau. - Ne, viskas gerai.
Ne, rytoj bus nuostabu. Tavo mama labai džiaugsis.
Ir kai viskas pasibaigs, pagaliau išvyksime į tikrą medaus mėnesį.
Galėsim nueiti į dar vieną muziejų už tai, kad negražiai kalbėjau.
Galime viską atsukti 30 sek. atgal?
Taip.
Tu atsiprašei.
Retas dalykas.
- Nesu to girdėjęs. - Nesu girdėjusi atsiprašymo.
- Kaip nemandagu. - Ji niekad neatsiprašo.
- Retai? - Nebuvau to matęs.
- Tikrai. - Taip. Nesiruošiu atsiprašinėti,
kad įgrūsiu šitą tau į gerklę.
- Galiu. Pats paimsiu. - Imk.
- Ne. - Laisvai.
Jie labai aštrūs.
- Puiku. - Štai.
Aš užbaigsiu. Tikrai.
Kynų šeimos taisyklė.
Kas gamina vakarienę, po jos – laisvas.
Aš tik nuvažiavau paimti maisto išsinešimui. Leisk man.
Bijai, kad blogai suplausiu?
- Atsitraukiu. - Ačiū.
Ką gi.
Atleisk, kad nesugrįžome, kai susirgai.
Prisiuntėt tiek gėlių, kad būtų užtekę trims laidojimo namams, tad…
O Dieve. Mes ne tą…
Klausyk, Helena buvo ką tik pastojusi, turėjo reikalų su savo tėvu.
Taip. Galėjau atvažiuoti. Nežinau.
Paliktum ją vieną?
Net Šara negalvoja, kad esi toks šunsnukis.
Įveikiau jį anksčiau, įveikiau ir vėl.
Ir aš turėjau Šarą, mamą
ir Henrį.
Jei buvo Henris.
Pažinojau Henrį nuo 12-os metų.
Jis atlieka labai svarbią paslaugą.
Jis ateina po mano mamos vizitų
ir iššluoja emocines nuolaužas.
Šiaip ar taip, dabar man viskas gerai.
Esu tikrai dėkinga.
Už Šarlotę, ne už vėžį. Eina šikt tas vėžys.
Taip.
Žinai, tą dieną, kai susituokėme, nemaniau, kad galėčiau ją labiau mylėti.
O tuomet šią žiemą…
Ir, žinai, ne tik dėl to, kad manimi rūpinosi, o tikrai rūpinosi.
O dėl to…
Taigi, kai man taikydavo gydymą,
ji nulipdavo aukštu žemiau į vaikų skyrių.
Ji turi aštrių kampų, tavo sesuo, karinis jūrų laivynas ir panašiai.
- Tikrai. - Ji…
ji bandydavo susivaldyti,
bet galiausiai imdavo keiktis kaip jūreivis.
„Eina šikt tas vėžys, ir velniop tą žirgą, kuris jį atnešė.“
Ir vaikams tai labai patikdavo.
Ir tėvams patikdavo. Ir tada…
Taip, tada supratau. Tai buvo…
Kad ji yra tikrai kieta moteris, žinai.
Bet, vaje, ji tokia geraširdė. Labai gera.
Neįtikėtina. Rytoj išties įleisime žmones į šachtas.
Ir sakydama „žmones“, turiu galvoje tokias civiles kiaules kaip tu.
Ačiū tau. Supratau.
Tik džiaugiuosi, kad pagaliau galėsiu apie tai kalbėti.
Taip, suprantu. Konfidencialumo sutartys užknisa. Atleisk, kad negalėjome pasakoti.
Viskas gerai.
Be to, tų sutarčių dėka gavome gražiausią namą Vest Slope.
O mes šią sodybą Morningsaide.
Pastarieji šeši mėnesiai buvo… beprotiški.
Vos baigėsi Anos gydymo ciklas,
ji sugrįžo prie visų šachtų.
Girdėjai apie Paktą?
O Dieve. Gerai.
Taigi, kažkokia beprotybė, kurią ji surašė su daktaru Sy.
- Kuo? - Viktoru.
- Taip. - Taigi, tai yra taisyklių rinkinys,
apibrėžiantis, kaip gyventi po žeme 500 metų ir neišsižudyti.
- 500 metų? - Suprantu. Sakiau, beprotybė.
Kaip ir tai, kad Stensenas pastatė šachtas per trejus metus,
ir žmonės ten dabar gyvena.
Nors aš nesiskundžiu.
Mudvi su Ana galime drauge dirbti
ir kiekvieną vakarą sugrįžti čia.
Šis namas primena man tą, kur užaugome mudu su Denu.
Pameni?
Rodos, taip.
Kartais tai atrodo kaip kito žmogaus istorija, bet…
Taip, pakankamai gerai.
Tavo vyras nori eiti.
Ar jis sakė, kad man jau seniai laikas miegoti?
- Taip. - Kongresmene.
Ar rytoj turėsit laiko papusryčiauti?
Žinoma.
Nežinau. Mums galbūt teks anksti išvažiuoti.
Maniau, kad viskas paruošta.
Jei iš „Star Market“ parneši bandelių su karijų riešutais,
iškepsiu kiaušinių su šonine.
- Sutarta. - Gerai.
- Labanakt. - Labanakt.
Kur tu?
Aštuonioliktoje.
Aš – pirmoje.
- Prireikus… - Pirma.
…pagalbos, kreipkitės į atstovą su geltona liemene.
Ten.
Aš tave palydėsiu.
Danieli, Helena.
- Sveiki. - Henri.
- Šimtas metų. - Sveikinu.
Judu tiesiog švytite.
Tu švyti. Aš tik apibendrinau.
Taip. Ačiū, Henri.
Nebuvome tikri, ar atvyksi.
Ne, turėjau pamatyti, kaip viskas pavyko.
Patarčiau neiti viso turo.
Ten bus daug laiptų ir jokio lifto.
Girdėjau tokius gandus.
Kad žmonės turėtų galimybę pasimankštinti.
Ne mano sritis.
Tai galiu pasiskolinti Danielį? Senatorė nori su juo šnektelėti.
Norėčiau pamatyti Šarlotę.
Ji – pirmoje šachtoje su Ana ir senatore.
- O Helena gali eiti? - Na…
Atstumas tikrai nemažas.
- Taip, ne… - Tikrai?
…eik, susitik su Šarlote.
Aš noriu apsižvalgyti.
- Ten bus maisto. - Puiku.
O po visko ateik į pirmą šachtą.
Ten senatorė pasakys kalbą.
Suprantu, ji prisiekinėja, kad ilgai netruks.
- Vėliau bus muzikos ir fejerverkų, tad… - Gerai.
Pakalbėsiu su senatore ir tave susirasiu.
- Gerai. - Gerai.
Iki.
Netrukus prasidės turas po šachtą.
Jei jums liepė eiti į 18-ą šachtą,
tuomet atėjote ten, kur reikia.
Aš esu Everetas. Šiandien būsiu jūsų gidu.
- Samanta. - Taip?
Tu paskirta į 17-ą šachtą, ji štai ten.
Taip.
Atsiprašau. Iš kur žinote mano vardą?
Papildytos realybės akiniai.
Jie nuskaito duomenis nuo jūsų kortelės.
O jei užsidėsiu kito žmogaus kortelę?
Helena, turime ir veido atpažinimo funkciją.
Reičelė paims kitus 20 žmonių.
Bet tie, su kuriais pasisveikinau, sekite paskui mane.
Gerai. Mano grupė ateikite čia.
Iš kur esi, Everetai?
- Iš Hodsdono. - Hodsdono?
Tai nedidelis miestelis netoli Londono,
apie kurį net ne visi londoniečiai yra girdėję.
Priminimas mūsų svečiams:
patikrinkite, ar tikrai atėjote į tą šachtą,
kurios numeris nurodytas kortelėje.
Danieli.
Viktorai. Sveikas.
- Kaip laikaisi? - Labas.
Viktorai, senatorė nori su juo pakalbėti.
- Aš jį nuvesiu. Taip. - Gerai. Ačiū.
Šarlotė minėjo, kad tapsi tėčiu.
Taip, siaubingai bijau.
Sveikinu. Ne, tu puikiai susitvarkysi.
- Ačiū. Tikrai mėginsiu. - Taip.
Gana įspūdinga, ką?
Įspūdingiau nei tikėjausi.
Taip, įdomu, kaip mums pavyko?
Galbūt nori sužinoti…
kaip viskas būtų buvę, jei būtum sutikęs.
Aš priėmiau gerą sprendimą.
Žinoma.
Bet tai – vienas didžiausių inžinerinių projektų
pasaulio istorijoje.
Nieko blogo pagalvoti apie kelią, kuriuo nepasirinkai eiti.
Visi tą darome.
Žinai, jei ką, būtum pravertęs.
Turėjote daug puikių inžinierių.
Žinoma. Bet visad jaučiau, kad tu turi talentą
įžvelgti dalykus, kurių kiti nepastebi.
Turiu pasakyti, truputį nustebau,
kai sužinojau, kad likote projekte.
Pagalvojau, geram tuzinui skylių žemėje
nelabai reikia jūsų sugebėjimų.
Aš irgi tą patį pagalvojau.
Bet kuo ilgiau dirbau su Šarlote,
tuo labiau suvokiau, kad jei tos šachtos bus kada nors panaudotos,
tai nutiks po masiško traumuojančio įvykio,
ir daugeliui žmonių reikės pagalbos.
Aš… Kuo labiau įsigilini į šį projektą, tuo labiau…
supranti, kiek daug reikia nuveikti, kai kalbame apie masinės traumos valdymą.
Pavyzdžiui, sukurti Paktą.
Girdėjai apie Paktą.
Šarlotė tau pasakė, tiesa?
- Taip. - Taip.
Su Ana parašėte knygą apie tai, kaip sugyventi 500 metų.
Ne. Jei atvirai, DI viską parašė. Mes tik paredagavome.
Ir, žinai, tikimės, kad neteks sužinoti, ar gerai parašėme.
Milijonai žmonių iš viso pasaulio norėjo prisijungti prie šio projekto.
Ir dr. Stensenas užsibrėžė tikslą atrinkti bent po du žmones
iš kiekvienos šalies Žemėje.
Po du? Tikra Stenseno arka, tiesa?
Gerai.
Šachta buvo pastatyta taip, kad atlaikytų 30 megatonų branduolinį sprogimą
3 km atstumu.
Viena šių slankiojančių durų dalis sveria 25 tonas
ir gali sulaikyti net 50-ies nanometrų daleles.
Gerai, panele Helena?
Kiek galiausiai kainavo vienos šachtos įrengimas?
Dr. Stensenas ketina netrukus paskelbti oficialius skaičius.
Ar jūs buvote vienas iš tų žmonių, kurie čia gyveno pastaruosius metus?
Kiek mažiau nei metus, bet taip. Taip.
Ir jums nepasimaišė protas?
Gerai, viskas, mielieji. Netrukus įžengsite į šachtą.
Taip.
Ir galiu jums garantuoti vieną dalyką…
kad ir ką būsite nusiteikę pamatyti,
jūs tam nesate pasiruošę.
Tad eikite paskui mane, žiūrėkite po kojomis ir taip…
Helena, rizikuoju būti perdėm rūpestingas, bet gal įsikibsite?
Gerai. Ačiū.
Čionai.
Turėsi parodyti savo kortelę.
Vienas, du.
- Sveiki, bičiuliai. - Sveiki, kaip sekasi?
Kai nusileidžia naktis Signalai per radiją sustiprėja
Visi keisti dalykai Ateina ir praeina kaip perspėjimai
Į krantą išmestos jūrų žvaigždės Neturi kur pasislėpti
Vis laukia To didelio Velykų potvynio
Nesvarbu, į kurią pusę
Net jos negalime pasirinkti
- Ten Piteris Gabrielis? - Taip.
Potvynis atsirita
Atsisveikinsime su kūnu ir krauju
Kiek tai kainavo?
Nieko. Jis su šeima norėjo apžiūrėti šachtą,
- kaip ir visi kiti. - Kurią šachtą?
Manau, jie bus 17-oje. Ji – geriausia.
Jos ne vienodos?
Ne, vienodos. Čia toks šachtų juokelis.
- Nekreipk dėmesio. Eime. - Taip.
Svajokliai, jūs tuoj išdžiūsit
Tiks. Ačiū.
Bet buvo nuostabu.
- Ačiū. - Ačiū, drauge. Buvo nuostabu.
O dabar ar norite apžiūrėti 17-ą šachtą prieš šio vakaro pasirodymą?
Danieli Kynai, senos akys džiaugiasi tave matydamos.
Rodos, ištrūkti iš Vašingtono tau buvo į naudą.
Jūs irgi puikiai atrodote, senatore.
Tikras politikas.
Taigi, pasakyk, nors Ana sakydavo, kad esi mieste,
kodėl niekad neužsukai arbatos?
Žinojau, kad jūs užsiėmusi. Nenorėjau trukdyti.
Tu neklydai.
Darbo buvo iki kaklo, kad viskas čia būtų įrengta ir veiktų.
- Neabejoju. - Štai jis.
- Neturiu ant tavęs akies. - Tikrai?
Tavo pagalba čia būtų tikrai pravertusi.
Jei nebūtume pasinaudoję tavo pasiūlymu panaudoti 50 kasimo mašinų,
būtume atsilikę nuo plano penkeriais metais.
Tavo smegenys būtų labai pravertusios spręsti ir visas kitas problemas.
Mudu su Peru turime atlikti techninį patikrinimą.
Toli nepabėk, gerai? Noriu kai ką su tavimi aptarti.
- Žinoma. - Ačiū.
Danieli.
Labas.
Atleisk dėl pusryčių.
Ne, dėl to nesijaudink. Papusryčiausime rytoj.
- Taip, būtų puiku. - Viskas gerai?
Taip. Tik… jie prašė, kad būtume nuo ankstaus ryto, tad…
Žinoma.
Kur Šarlotė?
Nežinau.
Paskutinį kartą mačiau ją valgykloje, geriančią moką.
Tad, spėju, netrukus pasirodys.
Šiandien sakyti „mano bičiuliai amerikiečiai“ nebeatrodo adekvatu.
Šis projektas skirtas apsaugoti mus visus,
nepaisant odos spalvos, tautybės ar tikėjimo.
Taigi, šiandien…
ŠARLOTĖ SUSITIKSIM 1-OJE ŠACHTOJE?
VISKĄ SPĖJOTE ŠĮRYT PARUOŠTI?
…sakau, mano bendražygiai, visi žmonės…
Perai? Perai.
Turi susikaupti, gerai?
Šis projektas vainikuoja mano ilgą…
SĖDŽIU ŠALIA ANOS. KUR TU?
…kai kas sakytų, per ilgą, karjerą.
Ana.
Tikrai ne per ilgą.
Taip, mieloji, jei šitaip mane paliksi, man galas.
- Aišku? - Daugiau taip nenutiks.
Bet labiausiai didžiuojuosi… Pagreitinkime viską…
Labai didžiuojuosi projektu, nes tai yra dvipartinio bendradarbiavimo kulminacija,
amerikietiška galia ir taip toliau… Gerai.
Vyriausybė ir pramonė dirba išvien
tokiu lygmeniu, kokio nematėme nuo Antrojo pasaulinio karo.
Tie plojimai truks, nežinau, penkias, dešimt sekundžių.
Pratęsiu, kai trečią kartą pakelsiu ranką, gerai?
Vienas, du, trys… Taigi,
Neprisiimsiu visų nuopelnų.
Jei turėtume kam nors padėkoti už šį nuostabų darbą,
tai šiam žmogui štai čia.
Žmogui, kurio genialumas vis dar viršija jo turtus.
Perui Stensenui. Tiesiog… Ateik.
Juk nenori, kad plojimai nutiltų tau dar neatėjus.
Žinau, kai kas galvoja, kad visas šis siekis tiesiog parodo,
kad mes tiesiog atsisakome ateities,
bet tai visiška netiesa.
Šis projektas skirtas žmonijos vilčiai ir nusiteikimui.
Taigi, žinau, kad Peras jau mąsto apie kitą didį dalyką…
HELENA
MAN REIKIA UŽKANDŽIŲ! MAN VISKAS GERAI
…erdvėlaivį, kuris nugabentų tyrinėtojus į artimiausią gyvenamą žvaigždžių sistemą.
KAIP 18-A ŠACHTA?
Ar tau dar liko pinigų, Perai?
Jei tai prajuokins, pasinaudok tuo ir paeik į šalį.
Jei ne, lik vietoje, gerai?
Net jei šachtų niekada neprireiks, ir, Dieve duok, kad neprireiktų,
jos bus nuolat užimtos, nes išlieka daugybė grėsmių.
JEI MAMA IR TĖTIS DABAR BŪTŲ GYVI…
Ir jos bus tiriamos kaip tvarumo ir išteklių valdymo prototipai.
Jos bus tiriamos kaip tvarumo ir išteklių valdymo prototipai.
Kas per šūdas, Džefai?
Turim labiau pasistengti ir neužbaigti svarbiausios mano gyvenimo kalbos žodžiais
„išteklių valdymo“, gerai?
Vakar su jumis šitą suderinau.
MAMA IR TĖTIS PASAKYTŲ:
GERIAUSIA TYLIAI IR KANTRIAI SĖDĖTI.
Ne. Šitas eis čia.
Tau viskas gerai? Kas vyksta?
Danieli?
Trumpam išeisiu.
Gerai.
Aš truputį…
Nežinau… jaudinuosi. Paskambink, kai tik galėsi, gerai?
Danieli.
Paskambink, kai galėsi.
Danieli, jau turi grįžti.
- Kur 18-a šachta? - Nuvesiu tave ten vėliau.
Galiu jums garantuoti vieną dalyką –
kad ir ką būsite nusiteikę pamatyti, jūs tam nesate pasiruošę.
Ponia? Ponia, metas eiti į vakarienę.
Taip, ne. Tikrai neisiu.
Kur tu?
Pirmoje šachtoje. Ant viršaus.
Taip, gali pakilti ant tos kalvelės prie savo šachtos?
- Gal bus geresnis signalas. - Taip, jau beveik atėjau.
Šachta žiauriai keista, bliamba.
Ji tokia gili, kad dugno nematyti,
ir ten tikrai nėra suknistų liftų.
- Kur tu? - Hel…
Negirdžiu…
Aš ateinu į pirmą šachtą, tad niekur neik.
Ne. Aš ateinu prie 18-os.
Tu prie 18-os? Nematau tavęs.
Ateinu prie 18-os. Niekur neik.
Gerai. Girdžiu tave.
Gavau žinutę nuo Šarlotės.
Bet nežinau. Nemanau, kad tai ji ją parašė.
Kas tuomet parašė?
Nežinau.
Rodos, tave matau. Pamojuok.
Į dešinę nuo tavęs. Ieškok didelio raudono taško.
Ei.
Sveikas, kongresmene.
Danieli.
Helena!
- Ne! - Nereikia.
Ne!
Kuo greičiau ieškokite prieglobsčio artimiausioje šachtoje.
- Helena! - Danieli!
Helena! Ne!
Bandome išgelbėti tau gyvybę.
Šūdas! Bėgam!
Išvertė Akvilė Katilienė