Ще се наложи да ти взема двойна такса.
Ако се окаже, че носиш инструменти, ще е тройна.
Сумата е предостатъчна. Благодаря ти, че ме качи, Оси.
Чад, Джо, изглеждате добре.
Тя сигурно ме очаква.
- Бърнард. - Камил.
Какво искаш?
Бърнард Холанд. Защо си дошъл?
Знам, че дрогата е във водата и че сте хванали Жулиета.
Дошъл съм да помоля да я освободите.
- А ти да спреш да изливаш витамин Д+. - Защо?
Защото в замяна ще ви дам оправданието, което ви е толкова нужно в момента.
От Механичния тръгна слухът, че си промила мозъка на Жулиета.
Ще ви спася от бунт.
Вярно ли е?
Социалната хармония още не е каквато беше при Джанс.
Нито дори при краткото управление на Холанд.
Лесно е да манипулираш хората.
Искат само по-голям злодей и аз мога да бъда този човек.
Кажи им, че аз убих Медоус.
Също и че аз наредих Джанс и Марнс да бъдат убити
и излъгах, че Жулиета пожела да излезе.
Припиши ми вината за размириците през последните няколко месеца.
- Това не са лъжи. - Изпълнявах заповеди, също като теб.
И какво ще последва?
Реабилитирай ме, за да покажеш, че си милостив лидер,
какъвто аз никога не съм бил.
После ще изживея дните си мирно и тихо.
Хайде, направи изчисленията.
Разликата е незначителна.
От друга страна, ако разиграем сценария, който ни предлагаш,
после те изпратим да чистиш
и приложим първоначалния план с Жулиета Никълс и витамин Д+,
силозът ще спечели.
Сметката е грешна. Пропускате нещо.
Хората искат истории за изкупление.
Изкуплението е заложено във всички митове и религии.
Сметките ти са грешни, а и не разполагаш с коз срещу нас.
Вече си заловен
и 89% от жителите изобщо не те харесват.
Ще ми отнемете всичко, след като ви дадох живота си?
- Сбогом, Бърнард. - Не си всеведущ, нали?
Ако наистина знаеше всичко, нямаше да ни докараш до това положение.
Нямаше да има нужда да заличаваш спомени и да убиваш хора.
- Не знаеш повече от мен, нали така? - Сбогом, Бърнард.
Оправдаха ли се очакванията ти?
Да.
По време на моята служба беше същият глас.
Но не го бях чувал да приключва разговор по този начин. А ти?
- Не, но аз не го провокирам. - Именно.
Пожела да прекрати разговора от раздразнение, безсилие, гняв.
Чувства, които машините не изпитват, нали?
Веднъж, неотдавна, се държа странно.
Успокои ме.
- И си се зачудила дали е човек. - Как е възможно?
Човек, чийто глас не се е променил толкова години
и е винаги на разположение.
Гласът е същият.
Може би човекът не е.
Знам едно за хората.
Те могат да бъдат победени.
ПО ПОРЕДИЦАТА НА ХЮ ХАУИ
Добро утро, жители. Имам важна новина.
Бившият кмет и шеф на Информационния Бърнард Холанд е открит жив.
За всичките си престъпления
той бе осъден да излезе да чисти утре по пладне.
Гледайте чистенето от най-близката кафетерия.
Както винаги - внимавайте по стълбището. Благодаря ви.
Шерифе!
- Чу ли? - Да.
- Значи знаеш, че бързам. - Само пет минути.
- Джери до шериф Билингс. - Не отговаряй, моля те.
Наредих да подсилят вратата. Съветвам те да си пестиш силите.
Ако натиснем сглобките едновременно, пантите ще поддадат, нали?
Дори да излезеш, в коридора има охрана.
Добре, хубаво. Това ли е краят?
Единственият начин да бъде друг е жена ми да не слуша проклетия екран.
Вече не мога да я позная.
Имаме много за разказване,
но времето ти е ограничено, затова ще започна със сегашното положение.
Бърнард Холанд пожела да чисти, за да отвлече вниманието.
- От какво? - Ще стигна и до това.
Нокс казва, че можем да направим каквото е нужно
само ако използваме нещо, което ти си открил.
- Каза ли й? - Не.
- И съпругата ми мълчи. - Не решавам аз.
И аз не казах на Шърл, защото…
Това е огромно нарушение на Пакта.
Ти трябва да им го покажеш.
Какво искате да направя?
За начало трябва да стигнем до водните филтри на ниво 55.
Никълс, ставай.
- Тя е кметицата, Чад. - Ставай.
Отивам.
Спокойно.
Спри. Ръцете зад гърба.
Вървете, ние го видяхме.
Какво е това?!
Чух, че не пиеш.
Взех бутилките от кабинета ти. Дано нямаш нищо против.
- Разбира се. - Искаш ли…
Тогава вода?
Защо съм тук?
Седни.
Приятелите ти казаха ли ти какво стана по време на бунта?
- В общи линии. - Че Бърнард се опита да ги умори от глад?
Че спря доставката на храна в Механичния?
Дори прати човек да отрови храната в килера.
Помогнах на бунтовниците да преместят барикадата, за да имат ферма.
Приятелите ти щяха да умрат и бунтът щеше да приключи, ако не бях аз.
И победиха само защото с Робърт имахме подкрепата на пом.-шерифите.
Сигурна съм, че си имала лични мотиви.
На Бърнард не можеше да се вярва.
Затова наруших заповедите и Пакта, за да постъпя правилно.
Знам, че Бърнард е жив.
Всъщност той е в ръцете ни.
Ще излезе да чисти. Ти ще присъстваш като кмет.
Той се предаде.
При приятелите ти ли се е крил?
- За потвърждение ли съм тук? - Не, в никакъв случай.
Наредих да те доведат, защото искам да работим заедно.
Сега вече ми се допи.
Дрогата във водата е крайна мярка.
Но в момента нямам друг избор, хората знаят много.
Виж.
До голяма степен ти си виновна да задават въпроси.
Тези въпроси могат и ще ни убият.
По дяволите. Как може да ви харесва?
След като преполовиш чашата, не ти пука.
Слагаш дрога във водата. Знаеш ли какво ще стане, когато…
- Ще бъде трудно, както преди 140 години. - Не, забравянето не е трудно.
Последиците са тежки.
Стотици души са скочили от перилата.
Деца са умирали от глад, родителите им са забравяли да ги хранят.
Да, знам, тук ще се включиш ти. Ти и по един човек от всеки отдел.
Искаш да обучим останалите отново да функционират като общност, нали?
И после?
Ти и останалите представители ще трябва също да забравите.
Ясно.
Но не и ти.
Някой трябва да се погрижи за успеха на прехода.
- Да, но защо този човек да си ти? - Майната ти.
Ще запазя спомените си, да, но ще бъда съвсем сама.
Всеки ден… Погледни ме.
Всеки ден, докато всичко приключи,
ще се налага да напомням на сина ми коя съм
и да се надявам, че ми вярва.
Или че са му останали сили да запомни.
Тук Емерсън.
- Да, какво има? - Множество се качва по стълбището.
Да, очакваше се. Искат да видят как умира Бърнард Холанд.
Не, причината е друга.
Двеста души следват двамата от Механичния, водачите на бунта.
Има и още една група - 10 нива по-нагоре, на ниво 55.
- Не ги допускай до водните филтри. - Разбрано.
Пуснете ни!
Знаете какво има във водата. Пуснете ни и никой няма да пострада.
Вървете си.
Ако се издъниш,
ще хвърля всичките ти приятели през перилата.
Искат да заличат спомените ни. Важи и за твоите.
Заредете оръжията си!
Да дойдем друг път. Казахме какво искаме.
Не! Пуснете ни!
Пуснете ни!
Спрете!
Свалете оръжията, веднага!
Вървете си по домовете.
- Слагат дрога във водата. - Не е вярно.
Слагат витамин Д.
Вървете си.
Вървете.
Чухте я, хайде, да си вървим.
Браво.
Приятелите ти отърваха кожата.
Наблюдавай я.
Удържа фронта.
- Останете тук, докато приключи чистенето. - Чакайте.
Вярно ли е?
- За водата. - Категорично не.
Това е поредната конспиративна теория.
- Невероятно е. - Стомахът ми се преобръща.
- Не се ли беше качвал? - Не.
И бях пиян, когато го проектирах.
Чудесно.
Хората ти се подчиняват, дори когато не са съгласни с теб.
Ще ни бъде от полза за прехода.
Няма да ти помогна.
Ще ме убиеш, дори да се съглася.
- Права си. - Ще се отървеш от всички помощници ли?
Не, само от теб.
Още си ядосана, че бях в дома ти.
- Аз те пуснах, не помниш ли? - Не.
Бях забравила, но сега си спомних.
Дори пак да заличим спомените ти,
несъмнено с теб ще се върнем отново на този конкретен момент.
Защото ти никога не се отказваш.
Провери левия й ръкав.
Затова - да, ти ще умреш.
Всички останали ще живеят.
Дори ще се погрижа да те помнят като герой.
Майната ти.
Подгответе я за чистенето. Доведете съпруга ми в дома ни.
Шърл, това е… Забравих как се нарича сега.
Отново съм Гас.
- Тя коя е? - Шърли. Чувала съм за теб.
Така ли?
Каквото и да ти е казал той, не е лъжа.
Да вървим.
Знам, че ми се сърдиш, задето оставих Бърнард жив.
Не беше лесно решение.
Камил, обичам те повече, отколкото можеш да си представиш.
Но обичам и сина ни.
Ти искаше да ти помогна да заличим спомените му.
Кой ще бъде той след това?
Кои ще бъдем ние?
Не съжалявам за нищо.
Казваш, че си защитавал сина ни,
но с Бърнард сте изложили всички на риск.
Скоро Антъни ще знае за теб само това, което му кажа.
Доведете го след 15 минути.
Няма да рискувам. Ще излезеш без защитен костюм.
Знаеш, че това е в разрез с Пакта.
Не е, а и костюмът няма да ти помогне много.
Шерифът е тук.
Наистина ли си казал, че искаш да излезеш, или някой негодник твърди, че те е чул?
Събра най-голямата тълпа в историята.
- Казах ти същото, нали? - Да.
В моя случай
имам късмета да ме мрази всеки мъж, жена, дете и домашно животно в силоза.
Защо се предаде?
За да дам на Уокър и приятелите ти време.
Не, не.
Бърнард, Камил ме принуди да отпратя Нокс и Шърли.
Заплаши ги с оръжия.
Беше готова да ги убие, нямах избор. Провалихме се.
- Но това не е краят. - Изпращат те на сигурна смърт.
- Жулиета. - Аз все още съм кметица.
Камил иска да й помогна…
- Спри. - …щом дрогата подейства.
Иска да сключа сделка с нея.
- Отказах, но може би… - Спри, моля те.
- Искаш ли да продължиш борбата? - Да.
- Радвам се, защото и аз продължавам. - Що за борба е това?
Всички ще гледат мен.
Преди три месеца приятелите ти организираха бунт в твоя чест.
Видях що за хора са.
И какво могат.
Дори и аз участвах.
Никога в живота си не съм притежавал
силата, която имат твоите хора.
Могат да направят чудеса,
ако им се удаде възможност, ако им се даде шанс.
Моята смърт е възможност.
Няма да я пропилеят.
- Имай вярва в тях. - Проблемът не е, че не им вярвам.
Ще намеря друг начин.
- Имаме ли избор? - Не знам.
Най-важното нещо, което мога да ти оставя, е следното:
гласът от стената…
Винаги съм си мислил, че е машина.
Че е някакво създание.
Висша форма на интелект.
Но не е.
Някъде в Силоз 1 има човек.
От плът и кръв.
С нищо не се отличава от нас.
Този човек решава съдбата ни.
След всичко, което се случи, се оказа,
че вълшебникът не е нищо повече от човек зад завеса.
И ако този човек беше тук сега,
щях да го убия с голи ръце.
Аз няма да имам този шанс.
Но ти трябва да го спреш, Жулиета.
Ти си тази, която статистиката му не отчете.
Знам, че не искаш да бъдеш лидер и не го разбираш,
но ти си нещо повече от бунтар, ти си обединител.
Хората ти го доказаха.
Те вярват в теб.
Аз също, вярвам във всички вас.
Искам да ти кажа и още нещо.
Всички въпроси, чиито отговори няма да науча,
се свеждат до един единствен въпрос.
Ела.
Не знаем защо сме тук.
Не знаем кой е построил силоза.
Не знаем защо всичко извън него е такова, каквото е.
Не знаем кога ще е безопасно да излезем навън.
Знаем само, че този ден не е днес.
Последни думи?
Защо не е с костюм?
Бърнард каза, че всичко, което не знаем за силозите,
се свежда до един въпрос.
И мисля, че въпросът е съвсем прост - защо?
Постоянно си задаваме едни и същи въпроси. Защо са построени силозите?
Защо живеем в тях?
Защо комуникацията между силозите е забранена?
И ако основателите са били толкова загрижени,
защо са заложили Защитата, за да могат да ни убият?
Може би не бива да знаем тези отговори.
Защо?
Запазете спокойствие.
Ще разберем какво става.
Запазете спокойствие. Тук сте в безопасност.
Стойте тук, ще разберем какво е.
- Ти си го планирала. - Не, цял ден бях в килията.
Залегни.
Никой да не напуска.
Не си отивайте, чуйте ме!
- Стойте тук. - Мините.
Ти…
- По дяволите. - Без паника.
Всички ще умрем заради приятелите ти.
Назад! Направете път!
Красива главица.
- Ето я. - Всичко изглежда наред.
- Добре ли си? - Да.
Просто вече осъзнавам, че е реалност.
Вече? Реалност? Чухте ли го? Било реалност!
Де да можехте да прехвърляте на мъжете постоянното пишкане, болките и крампите.
Половината човечество щеше да ме обича, а другата - да ме мрази.
Може ли да лети?
Не е препоръчително, но този уикенд може.
Закъде ще пътувате?
- За Атланта. - За събитието на Стенсън?
Златен билет за шоколадовата фабрика ли сте спечелили?
Няколко приятели кандидатстваха, но не ги одобриха.
Познавате ли го?
Виждали сме го веднъж. Така е, познаваме го.
И вас ли накара да подпишете споразумения за поверителност?
- Шарлот? Здравей! - Боже мой! Огромна си!
Не биваше ли да го казвам?
- Само ако не беше вярно. - Здравей.
Здравей. Благодаря, че дойдохте.
А, ето ви и вас! Изглеждаш чудесно.
- Благодаря ти. - Радвам се да те видя.
Здравей.
Дано обичате храна за вкъщи. Някой забрави да размрази пилето.
- Злобна гадинка. - Не казах кой е този човек.
- За вас. - Благодаря, много мило. Елате, да влезем.
Как са мостовете в Портланд?
Има работа по тях. Смятаме да реставрираме "Бърнсайд",
прекрасен стар подвижен мост от…
- Гаднярка. Невъзможна си! - Шар!
Ами ти? Как е да управляваш дрон за милиардер?
Работа като работа.
Как е в "Орегониън"?
Намален състав и бюджет, все по-малко абонаменти.
- Обичайното. - Избрахте ли име на бебето?
Хайде, кажете.
Даниъл Кийн Втори.
- Стига бе! - Харесва ли ти?
Боже.
Ами вие? Имате ли планове?
И двете изглеждате много щастливи.
Да, така е.
Жалко, че мама и татко ги няма да видят.
- Ако бяха живи… - Щяха да драпат да излязат…
…от ковчезите си.
- Боже! - Ужасно е! И злокобно.
- Да. - Но се радвам, че дойдохте.
- За малко да не успеем. - Така ли?
- Даниъл мисли, че майка ти ни се сърди. - Недей. Сърди ли ни се?
Щом настоява да говори с теб, значи иска да зарови томахавката, нали?
- Сигурно, да. - Кой знае?
Каква е ситуацията? Готови ли сте за голямото откриване?
Да, най-после видяхме светлина в тунела.
Но се оказа, че е влак!
- Извинявай. - Няма нищо.
Утре всичко ще е прекрасно. Майка ти ще се радва.
И когато всичко свърши, най-после ще заминем на меден месец.
Ще посетиш още един музей, защото те обидих.
- Може ли да върнем лентата с 30 секунди? - Да.
- Каза "извинявай". - Случва й се рядко.
- Не съм я чувал. - И аз.
- Колко сте груби. Рядко?! - За пръв път я чувам.
Няма да ти се извиня, когато пъхна чушката в устата ти.
- Ще я изям. - Вземи я.
- Не. - Няма проблем.
Люта е.
- Чудесно. - Ето!
Остави на мен.
Семейно правило: който приготви вечерята, не върши друга работа.
- Взех храна за вкъщи, нека аз. - Нямаш ми доверие ли?
- Оттеглям се. - Благодаря.
Хубаво.
- Не дойдохме, като беше болна, извинявай. - Изпратихте цветя за три погребения.
Боже, не искахме…
Хелън тъкмо беше забременяла и имаше проблеми с баща си.
- Да, но аз можех да дойда, не знам… - И да я оставиш сама?
Дори Шар не те смята за чак такава гад.
Не ми беше за пръв път.
И Шар беше до мен, майка ми също.
И Хенри.
Щом Хенри е бил тук…
Познавам Хенри от 12-годишна.
Той извършва много важна услуга.
Идва след гостуването на майка ми
и почиства емоционалните отломки.
Вече съм добре.
И съм благодарна.
За Шарлот, не за рака. Майната му на рака.
Майната му.
Да.
На сватбата ни си помислих, че е невъзможно да я обичам повече.
После през зимата…
Не беше заради грижите, които тя положи за мен.
Беше…
Когато ми правеха вливания,
тя слизаше на долния етаж при децата.
Сестра ти умее да се държи грубо, научила се е в армията.
- Така ли? - Опитваше се да се въздържа,
но псуваше като моряк.
"Майната му на рака и неговото семе." На децата много им харесваше.
И родителите им се радваха. Тогава…
Тогава сякаш проумях каква е.
Тя е кораво момиче.
Но в същото време е много добродушна.
Щура работа - утре ще пуснем хора в силозите.
Имам предвид цивилните прасета като теб.
Благодаря, разбрах. Радвам се, че вече мога да говоря за тях.
Да, заради споразумението не можехме да ти кажем повече.
Нищо, тези споразумения ни осигуриха най-чудния дом в Уест Слоуп.
Прекрасна къща в Морнингсайд.
Последните шест месеца бяха лудост.
Щом терапията на Анна приключи,
тя веднага се върна в силозите.
Чувала ли си за Пакта?
Боже, слушай.
Това е някаква щуротия, която създадоха с доктора.
- С кого? - С Виктор.
- Ясно. - Представлява наръчник с правила
за живот под земята в продължение на 500 години, без хората да се избият.
- Петстотин? - Да, затова е "лудост".
Също и фактът, че Стенсън приключи силозите за три години
и в тях вече живеят хора.
Не се оплаквам.
С Анна работим заедно и се прибираме тук всяка вечер.
Напомня ми за фермата, в която израснахме с Дан.
Помниш ли я?
Мисля, че да. Понякога имам чувството, че този живот не е бил мой, но…
- И това ми стига. - Съпругът ти иска да си вървите.
Време е да си лягам ли?
- Да. - Г-н конгресмен.
- Да закусим заедно утре? - Добре.
Може би трябва да отидем по-рано.
Мислех, че всичко е готово.
Ако купите канелени рулца, ще приготвя яйца с бекон.
- Става. - Добре.
- Лека нощ. - Лека.
- В кой силоз си? - В 18-и.
Аз съм в първи.
- Ако ви е нужна помощ… - Първи…
Насам.
Ще те изпратя.
- Даниъл, Хелън! - Хенри.
- Доста време мина. - Честито. Сияете от щастие.
Хелън сияе, включих те от учтивост.
Благодаря, Хенри.
- Не знаехме дали ще дойдеш. - Трябваше да видя как се е получило.
Не те съветвам да правиш пълна обиколка. Има много стълби и няма асансьор.
- Чух нещо подобно. - Хората трябва да се упражняват.
Не е по моята част.
Може ли да ти отмъкна Даниъл? Сенаторката иска да говори с него.
- Искам да видя Шарлот. - Тя е в Силоз 1 с Анна и сенаторката.
- Хелън може ли да дойде? - Разстоянието е голямо.
Не, ти върви да видиш Шарлот.
Аз ще разгледам силоза.
- Има и храна. - Супер.
Когато приключиш, ела в Силоз 1. Сенаторката ще изнесе реч.
Да, знам, но обеща да бъде кратка.
- После ще има музика и заря. - Добре.
- Ще говоря със сенаторката и ще дойда. - Добре. Чао.
Обиколката на силоза започва.
Ако са ви пратили в Силоз 18, на правилното място сте.
Аз съм Евърет и съм един от гидовете.
- Саманта? - Да?
Вие сте за Силоз 17, той е отсреща.
Ясно. Извинете, но откъде знаете името ми?
Интерактивни очила. Разчитат информацията от баджа.
- Ами ако вземем чужд бадж? - Хелън, имат и лицево разпознаване.
Рейчъл ще поеме следващите 20 души.
Ако сте си чули имената, последвайте ме.
- Моята група да дойде тук. - Откъде си?
- От Ходесдън. - Ходесдън ли?
Това е малък град близо до Лондон, за който не знаят и лондончани.
Молим нашите гости да проверят
номера на силоза на идентификационния си бадж.
Даниъл.
- Виктор, здравей. - Даниъл, как си?
Сенаторката те чака.
- Аз ще го заведа. - Благодаря.
- Шарлот ми каза, че ще ставаш баща. - Да, умирам от страх.
- Честито, ще се справиш. - Благодаря, ще се постарая.
Впечатляващо, нали?
- Надмина очакванията ми. - Любопитно ли ти е как успяхме?
Може би се чудиш какво щеше да стане, ако беше приел.
- Взех правилно решение. - Разбира се.
Това е един най-големите инженерни проекти в историята на света.
Човек се замисля какво е изпуснал.
Нормално е.
В интерес на истината - щеше да ни бъдеш от полза.
Имахте добри инженери.
Да, но винаги съм смятал, че имаш дарбата да виждаш това,
което другите пропускат.
Бях изненадан, когато разбрах, че още работиш по проекта.
Не очаквах дупки в земята да изискват твоите познания.
И аз така си мислех.
Но докато работех с Шарлот,
осъзнах, че ако тези силози някога влязат в употреба,
ще е след травматично събитие и хората ще се нуждаят от помощ.
Колкото повече се потапяш в този проект,
толкова повече разбираш, че е свързан с преодоляване на травма.
- Затова е Пактът. - Чул си за него.
- Шарлот ти е казала, нали? - Да.
С Анна пишете книга как да живеем заедно 500 години.
Истината е, че я написа ИИ, ние я редактирахме.
Надявам се никога да не разберем дали сме се справили добре.
Милиони хора от цял свят кандидатстваха за проекта.
Д-р Стенсън си постави за цел да има поне по двама души от всяка държава.
Двойки ли? Това всъщност е Стенсъновият ковчег.
Добре.
Този силоз би издържал на ядрен взрив с мощност 30 мегатона на 3 км от тук.
Всяка плъзгаща врата тежи по 25 тона
и осигурява защита дори от микрочастици с размер 50 нанометра.
- Госпожо Хелън? - На каква стойност възлиза всеки силоз?
Д-р Стенсън скоро ще обяви статистиката.
Ти от хората, които живеят тук една година ли си?
- Още не е станало година, но да. - И не си полудял?
Приятели, предстои ви да влезете в силоз.
Да.
Мога да ви гарантирам едно -
каквото и да си мислите, че ще видите, ще се изумите.
Последвайте ме и внимавайте по стълбите.
Хелън, с риск да прекаля, би ли ме хванала под ръка?
Добре, благодаря.
Насам.
Покажи баджа си.
- Здравейте. - Привет.
- Това Питър Гейбриъл ли е? - Да.
Колко ви излезе?
Нищо, той и близките му искаха да видят силоз.
- Като всички по света. - Кой силоз?
Мисля, че са в 17-и, той е най-хубавият.
- Не са ли еднакви? - Еднакви са, това е шега.
- Хайде, да вървим. - Добре.
Добре е, благодаря.
Беше невероятно. Благодаря, приятелю, беше страхотно.
Искаш ли да видиш Силоз 17 преди изпълнението си довечера?
Даниъл Кийн, ти си радост за очите ми.
- Личи, че вече не живееш във Вашингтон. - И вие изглеждате добре.
Оставаш си политик.
Защо чувам от Анна, че идваш в града, но не се отбиваш на чай?
- Знаех, че сте много заета. - Така беше.
Скъсахме си задниците от работа.
- Сигурно. - Ето те!
- Ще ти се карам. - Така ли?
Беше ни нужен, човече.
Ако не те бях послушал за 50-те сонди, щях да се забавя с пет години.
Щеше да ни помогнеш и за други проблеми.
С Пер ще тестваме уредбата.
Ще ме изчакаш ли? Искам да обсъдя нещо с теб.
- Добре. - Благодаря.
Даниъл.
- Здравей. - Съжалявам за закуската.
Нищо, утре.
- Чудесно. - Всичко наред ли е?
- Да, казаха ни да дойдем по-рано. - Разбирам.
- Къде е Шарлот? - Не знам.
Последно я видях в кафетерията.
Сигурно скоро ще излезе.
"Скъпи сънародници" не звучи адекватно.
Целта на проекта е да опази всички ни без оглед на цвят, вяра и националност.
Днес се обръщам…
ШАРЛОТ: ЩЕ СЕ ВИДИМ ЛИ В СИЛОЗ 1?
…към всички хора…
Пер? Пер!
Съсредоточи се.
Този проект е апогеят…
С АННА СЪМ. КЪДЕ СИ?
…на моята може би твърде дълга кариера.
- Анна? Анна! - "Но има още какво да дам".
- Ако ме зарежеш така, мъртва съм. Ясно? - Няма да се повтори.
Но причината да бъда толкова горда е… Ще чета по диагонал.
Причината да бъда толкова горда е е кулминацията на сътрудничеството,
на американската мощ, дрън-дрън.
Правителството и индустрията работиха заедно така,
както никога досега от Втората световна война до днес.
Аплодисментите ще продължат пет-десет секунди.
Ще ги прекъсна, като за трети път вдигна ръка.
Едно, две, три…
Не ръкопляскайте на мен.
Това невероятно постижение бе възможно
благодарение на този човек.
Човек, чиято гениалност надминава богатството му.
Пер Стенсън. Сега си ти.
Ела, преди аплодисментите да затихнат.
Знам, че някои смятат това начинание е декларация
за отказ от бъдещето, но това изобщо не е вярно.
Това е проект за надеждата и човешкия дух.
Пер вече планира следващото голямо начинание.
ХЕЛЪН: ГЛАДНА СЪМ! ДОБРЕ СЪМ.
Ракета до най-близката обитаема звездна система.
КАК Е В 18?
Останаха ли ти пари, Пер?
Ако хората се засмеят, обърни се леко встрани.
Ако не, гледай напред.
Дори силозите да не влязат в употреба, за което се надяваме,
те ще бъдат обитавани, докато заплахите ни застрашават.
АКО МАМА И ТАТКО БЯХА ЖИВИ…
И ще бъдат изучавани като модел за управление на ресурсите.
Ще бъдат изучавани като модел за устойчивост и управление на ресурсите.
Какво е това, Джеф?
Можем повече, няма да завърша най-важната реч в живота си
- с "управление на ресурсите"! - Вие я одобрихте.
ЩЯХА ДА КАЖАТ ДА ЧАКАМЕ ТЪРПЕЛИВО.
Не. Това влиза тук.
Какво става?
Даниъл?
- Извини ме за момент. - Добре.
Здравей, започвам да се…
Тревожа се. Обади ми се.
Даниъл.
Обади ми се, когато можеш.
Даниъл, върни се.
- Къде е 18-и? - После ще те заведа.
Каквото и да си мислите, че ще видите, ще се изумите.
Госпожо? Време е да влезем да хапнем.
Категорично отказвам.
Къде си?
При Силоз 1, на върха на насипа. Ще идеш ли на насипа при твоя силоз?
- Сигналът ще е по-добър. - Почти стигнах.
Силозът е странно място.
Дъното му не се вижда и наистина няма асансьори.
- Къде си? - Хелън, не те чувам…
Идвам в Силоз 1, стой там.
Не, не, аз идвам при 18-и.
При 18-и ли си? Не те виждам.
Идвам при 18-и, стой там.
Добре, сега те чувам.
Получих съобщение от Шарлот. Май не го е писала тя.
Кой тогава?
Не знам.
Май те виждам. Помахай.
Голямата червена точка в твое дясно.
- Здравей. - Здравейте, г-н конгресмен.
Даниъл.
Хелън!
- Не! - Бързо.
Не!
Отправете се към най-близкия силоз.
- Хелън! - Даниъл!
- Хелън! Не! - Опитваме се да те спасим!
Мамка му! Бягайте!
Превод на субтитрите Анна Делчева