Ei!
- Koks šūdas čia buvo? - Ką?
Jie pasakė ką nors per radiją?
Nežinau.
- Nežinau. Ji neveikia. - Šūdas! Tu sužeistas.
- Ką? - Nejauti?
- Tai šūdas. Padėk atsikelti. - Tai šūdas. Perskrodė radiją!
- Eime, turime... - Tai šūdas.
Tu sveikas. Eime. Tau viskas gerai.
Žiūrėk po kojomis.
- Taip. - Po žingsnelį, gerai?
Viskas gerai.
Nagi. Eime.
Šūdas.
- Gerai? - Man viskas gerai.
Atidaryk duris.
Ei!
Įleiskit mus!
Tai šūdas!
Ei!
Kas jūs tokie ir ko norite?
- Mus atsiuntė Džuljeta! - Atidarykite duris!
Iš kur man žinoti, kad jūs neaplipę nuodais?
Nes mane sužeidė.
Jei būčiau aplipęs nuodais, jie jau būtų patekę pro skyles.
- Jau būčiau miręs. - Atidarykit suknistas duris!
Laikau tave. Pasiruošęs?
Viskas gerai. Eime.
Padėkit man.
Gerai, vadinasi, kulka perskrodė radiją, o tada jį.
Gerai. Taip.
Gerai.
Džuljetai viskas gerai?
Taip, žinoma. Ji gyva ir sveika namuose.
Tik mus apšaudė kažkoks suknistas daiktas danguje.
Gerai. Užspausk.
Gerai.
Žinai, ką darai?
Knyga žino.
Ei.
Pakviesk tą kitą vyruką.
- Ei. - Pataisei?
Taip.
Nori su jais pasikalbėti?
- Aš? - Taip.
Ne. Reikia kalbėti kodais. Tai neturėjo būti mano darbas.
- Ne, aš... - Pirmyn.
- Nagi. Paspausk. - Man pavyks.
Ei.
Taip. Doni, kas čia?
Kas per šūdas yra Donis?
Kas čia?
Tai šūdas. Mano vardas. Neprisimenu savo vardo.
Čia pavaduotojas Kelsas
iš 17-o aukšto.
Kelsai, čia pavaduotoja Krein.
- Džuljeta? - Tęskite.
Pavaduotoja Krein? Taip, gerai.
Taigi, čia kilo šiokių tokių nesklandumų,
bet... vaikai sveiki.
Doni. Doni, girdi mane? Čia Dispečerinė.
Siuntinio nebereikia. Prašome grįžti į bazę.
Kas... Kas tas Donis?
Kelsai, neužimk kanalo, gerai? Patylėk.
- Patylėti? - Doni, ar girdėjai?
Siuntinio nebereikia.
Prašome grįžti į bazę.
Čia Donis... Atšaukta.
Grįžtame į bazę.
Kelsai, čia Krein.
Ar girdi mane?
Labas.
Šauniai padirbėjote 17-ame aukšte. Ar pavaduotojas Džeimsas šalia?
- Tau sako. - Ką?
Kalbėk kodais.
- Nemoku... - Pamėgink.
- Čia pavaduotojas Džimis... - Kodais.
...Džeimsas.
Sveikas. Nemačiau tavęs nuo tada, kai mane perkėlė.
Kaip... Kaip šeima? Ar... Visi sveiki?
Mano šeima laikosi neblogai.
Gerai, puiku.
O kaip... Terlis... Kaip pavaduotojas Terlis?
Terlis?
Paimsiu. Taip, viskas gerai. Pavaduotojas Terlis truputį negaluoja.
Bet jam viskas gerai.
Gerai.
Gerai, džiugu girdėti.
Džeimsai, pameni, pasakojai man apie savo mamą?
Reikia, kad pradėtum tyrimą, kas jai nutiko.
Norėčiau išvardinti priežastis, bet neturiu laiko,
Kelsas viską paaiškins. Gerai?
PAGAL HUGH HOWEY KNYGŲ SERIJĄ „ŠACHTA“
Ta kasimo mašina, kurią matei, buvo prototipas.
Konstruojamos dar devynios.
Dešimt kasimo mašinų iškas po penkias papildomas šachtas.
Iš viso – 50 šachtų.
Kam tos šachtos?
Sėkloms.
Kaip sėklų bankas Svalbarde?
Tam tikra prasme.
Atsiprašau. Kodėl dešimt kasimo mašinų?
Kad vienu metu galėtume iškasti dešimt šachtų.
Kai kasimo darbai bus baigti,
ištrauksime kasimo mašinas ir perkelsime kasti kitas dešimt.
Armijoje juokaudavome...
Ar inžinierius mato puspilnę ar pustuštę stiklinę?
Spėju, inžinierius yra optimistas.
Puspilnę.
Inžinierius mato, kad stiklinės dydis galėtų būti dvigubai mažesnis.
- Reikia daugiau mašinų. - Kiek daugiau?
Norite 50-ies šachtų. Reikia 50-ies kasimo mašinų.
Esu turtingas, Danieli, bet 50 kasimo mašinų...
Naudoti kasimo mašinas keliskart teoriškai atrodo logiška,
bet, žinot, ištraukti jas iš kilometro gylio irgi kainuoja.
Paklauskite savo projektų vadovo, koks bus skirtumas nuo papildomų mašinų,
jei tiesiog paliksime jas apačioje, kai darbas bus baigtas.
Į 50 šachtų tilps tikrai daug sėklų.
Ne tik sėklos.
Ten laikysime ir geriausius pasaulio meno, literatūros
ir mokslo pavyzdžius.
Sėklų ir knygų sandėliams nebūtinos neskraidymo zonos.
Sėklos bus kitokios.
Žmonės.
Kad iš naujo apgyvendintume Žemę.
Iš naujo apgyvendintume?
Mūsų laukia pasaulio pabaiga,
to nesustabdysi.
Ją galima tik išgyventi.
Kaip jautiesi?
Kaip jaučiuosi?
O kas? Mano kortizolio lygis pakilęs?
Sužinojai, kad tavo vyras tave išdavė.
Nori žinoti, kaip jaučiuosi? Jaučiuosi pavargusi.
Suprantama.
Deja, dabar neturi laiko pamiegoti.
Dabar – ketvirta valanda ryto.
Mūsų oro stebėsena apžiūrėjo 17-ą šachtą.
Kenedžio ir Luko kūnų nėra.
Kamile,
turi sužinoti tikrąją priežastį, kodėl jie buvo išsiųsti į 17-ą.
Sveikas, tėvuk. Šimtas metų.
Kaip mane suradai?
Tavo draugai ne tokie geri, kaip manai.
Ko nori?
Harvudas.
Jis suteikė tau naują gyvenimą, nes kažką jam sukonstravai.
Tenoriu sužinoti, ar jis kaip nors susijęs
su pavogtų daiktų išgabenimu iš Aprūpinimo skyriaus.
Nešdinkis lauk.
Žinai...
visą gyvenimą norėjau tau užduoti vieną klausimą.
Koks skonis?
Ką čia nusišneki, bliamba?
Ei! Čionai!
Ir čia. Jis eina iki pat apačios.
Kas čia?
Esu dažytojas, ir dažai čia oksidavęsi,
tarsi būtų paveikti karščio.
Galbūt jį privirino.
Nematau virinimo žymių, todėl galvoju,
kad virino iš vidaus.
Ačiū.
Kaip Entonis?
Gerai.
Rodos, džiaugiasi, kad viskas grįžta į senas vėžes...
kai aš grįždavau namo, o tu – ne.
Stebėjau jį, norėdama pamatyti, kaip užmaršties vaistai jį veikia...
Tikėdamasi, kad jis tiesiog... jis tiesiog pamirš. Supranti?
Jis pamirš tai. Visus mūsų nesutarimus.
Bet drauge bijau.
Tas vaikas geria tik sultis.
Jis pamirš paskutinis iš mūsų.
Taip.
Sakei, yra būdas neleisti pirmajai šachtai mūsų nužudyti.
Džuljeta norėjo išsiųsti savo draugus į kitą šachtą.
Sakė, ten yra vaikai, kuriems reikia pagalbos.
Vietoj jų išėjo Lukas ir Kenedis, bet jiems nepavyko.
- Noriu sužinoti, kodėl ji juos išsiuntė. - Pati sakei, ten yra vaikų.
Žinau, ką sakiau. Liaukis, Robi.
Klausiu, kodėl ji išsiuntė juos.
Kodėl norėjo išsiųsti netgi artimiausius draugus?
Robai.
Bandei ištrinti tai, kas jai ten nutiko.
Bet tau nepavyko, ir tikiuosi, nepavyks ir dabar.
Tie vaikai matė siaubingų dalykų.
Ir jei negali patikėti, kad ji nuoširdžiai nori padėti tiems vaikams...
tuomet aš tavęs nebeatpažįstu.
Taip, laikau. Gerai.
Taip. Užvirinta iš vidaus.
Kas?
Man labai gaila, Džimi. Valymo kostiume yra kūnas.
Ji save užsivirino?
Kodėl? Ji turbūt žinojo...
Turime ją patraukti.
Ji užstoja vamzdį.
Gerai.
- Gerai. Eime. - Ne.
Žmonės mano šachtoje mirs.
Visi, bliamba.
Jei Džimis nenori, kad jo mama būtų patraukta,
ji nebus patraukta.
Šūdas.
Tiesiog... prašau.
Ko tu nori?
Tavo draugužis Harvudas vagia atsargas.
Tai kodėl atėjai pas mane? Nieko apie tai nežinau.
Nes tu padarei jam paslaugą,
dėl ko dingai iš kasyklų ir pradėjai naują gyvenimą.
Nežinau, kokį šūdą jis čia mala.
Paklausiau tavo sūnaus apie tave, bet jis mane pasiuntė.
O prieš dešimt minučių atėjo į nuovadą,
sakydamas, kad tave susekė.
Draugas sakė, kad buvo nužudyta mergina, ir jei galiu, turėčiau padėti.
Pirmą kartą tą girdžiu.
Nieko nežinau apie...
Mudu su Henku ką tik išsiaiškinome, kad dėl pavogtų atsargų
visi netrukus galime mirti tamsoje.
Situacija tokia siaubinga, kad nė negaliu suvokti.
Bet suprantu, kad ta moteris, kurią tik kartą sutikau,
man pasirodė geras ir rūpestingas žmogus,
ir ji tenorėjo išsiaiškinti, kas vogė tas medžiagas,
norėdama mus visus apsaugoti nuo mirties, bet buvo nužudyta pati.
Ir nujaučiu, kad tai, ką rezgėte su Harvudu,
- turėjo tam įtakos. - Šūdas.
Kokį šūdą padarei?
Klausyk, jei nenužudei Orlos Kent, man vienodai, ką iškrėtei.
Tai, ką jums pasakysiu, pažadėkite...
Kad manęs niekas nesuuostų.
Duodu žodį.
Vieną vakarą mes su Harvudu tiesiog plepėjome, išlenkėme porą bokalų.
Tuomet man šovė mintis...
Nereikėjo to sakyti garsiai, bet pasakiau.
Po kelių mėnesių Harvudas pas mane sugrįžo.
Ir pasakė: „Nupiešk, ir aš suteiksiu tau naują gyvenimą.“
Jis jį sukonstravo?
Neįsivaizduoju, bliamba.
Nupiešk.
Čia 1-a šachta.
Ją supa septynios grupės.
Čia mūsų grupė.
Čia mes.
Dabar, jei esate 1-a šachta,
kaip nuvesite nuodų vamzdį į kiekvieną šachtą?
Nevesčiau 49 vamzdžių. Per daug rizikos.
Taigi, vesčiau septynias linijas, po vieną kiekvienai grupei.
O tada nuvesčiau dar septynis vamzdžius... į kiekvieną šachtą.
Bet kam tai?
Kam jiems žudyti šachtą?
Nežinau, bet turime bent apsvarstyti galimybę,
kad jie tam turi rimtų priežasčių.
Tai ką, rizikuosime visų šachtos gyventojų gyvybe,
nors nė nežinome jų kėslų?
Taip.
- Kodėl? - Nes jei galime uždengti vamzdžius
ir eliminuoti jų galimybę mus nužudyti,
tuomet galėsime kalbėtis.
Ir jei jų tikslas turėti galią nužudyti šachtos gyventojus yra logiškas,
tuomet atidengsime vamzdžius ir išgersime užmaršties vandenį.
Bet neįsivaizduoju priežasties, galinčios pateisinti tai, ką jie padarė.
Visus tuos metus dirbau savo darbą...
dažnai dariau siaubingus dalykus...
Nuolat sau sakiau,
kad tai, ką darau, yra pateisinama ir teisinga.
Nunuodijau... moterį.
Moterį... kurią savotiškai mylėjau.
Merę Medous.
Man pasakė, kad ji turi mirti,
jog šachta nesusinaikintų.
Bet visa tai buvo melas.
Niekad neatlyginsiu to, ką padariau.
Bet padarysiu viską, ką galiu, kad sustabdyčiau šią tironiją.
Nekenčiu šito.
Ko?
Ne tavęs.
Ar matau
savo ar tavo nuotaikos atspindį?
Ar tavo vyras pasakė, kokie jų planai?
Ne. Bet žinome, kad jie nori sustabdyti Apsaugą.
Turiu žinoti, kaip jie galėtų tą padaryti.
Negaliu tau to pasakyti.
Gerai.
Gerai. Tai gal tiesiog imk ir mus nužudyk.
Nes jei nepasakysi, kaip jie galėtų tą padaryti, aš jų nesustabdysiu.
Grėsmės, su kuriomis susiduriame – atominis karas, klimato pokyčiai, virusai,
asteroidai, dirbtinis intelektas, dalykai, apie kuriuos nepagalvojome.
Bet vienas...
Vienas yra pats pavojingiausias,
ir dėl šito esu turtingiausias pasaulio žmogus.
Nanotechnologijos.
Bet ne todėl, kad jos nematomos, o todėl, kad žinojau,
jog priešiška vyriausybė netrukus supras,
kad nanoginklai yra žymiai pigesni už atominius.
Ar kurie nors iš jų dabar kelia grėsmę?
Kažkas tikrai nutiks, tai neišvengiama.
Tačiau kai ateis ta akimirka, bus ne pats tinkamiausias metas
imtis tokio masto projekto.
Į kokį mėšlą mus veliate?
Galvojome, kad mūsų laukia mirtis.
Taip. Nes norėjome, kad suprastumėte.
Norėjome, kad pajustumėte tik vieną iš grėsmių, su kuriomis susiduriame.
Kodėl tiesiog nepasakote?
Nes jei kas nors sužinotų apie šį šachtų projektą,
nutiktų vienas iš dviejų.
Galbūt mūsų priešai liautųsi siekę mus sunaikinti,
žinodami, kad netrukus galėsime juos apeiti.
Arba jie pasirinks kitą kelią.
- Sunaikins, kol viskas dar neparuošta. - Taip.
- Po metų ar dvejų... - Arba trijų ar ketverių.
Kai informacija apie tai, ką čia darome, nutekės...
Ir mes tuo pasirūpinsime.
Pavadinsime tai Stenseno užgaida.
Mes tuo irgi pasirūpinsime.
Kad visas pasaulis galvotų, jog visa tai sukūrė
kažkoks pamišėlis, neturėjęs, kur dėti pinigų.
Karštai meldžiamės, kad visa tai ir liktų Stenseno užgaida,
kuri niekad nebūtų panaudota.
Bet kaip sakydavo mano tėtis, nešdamasis didžiulę įrankių dėžę,
eidamas kažką dirbti:
„Verčiau turėti įrankį ir jo nepanaudoti, nei neturėti jo, kai prireiks.“
Kai kalbate apie priešiškas vyriausybes, turite galvoje ir Iraną?
Taip. Ne veltui baiminausi – jie sukūrė nanoprogramą.
Bandėme su jais derėtis, bandėme įbauginti...
O jie paleido įrenginį Daleso technologijų koridoriuje,
kad sustabdytų mūsų dirbtinį intelektą ir nanotechnologijas.
Pavadinome tai „nešvaria bomba“, kad žmonės suprastų.
Bet išties tai buvo nanoginklas. Dėl to teko pradėti karą.
Ar dabar galime pakalbėti apie tai, kas nutiko mano eskadrilei?
Jūsų misija padėjo sunaikinti slaptą nanotechnologijų objektą, kurį Iranas
- pastatė kalnuos prie Turkmėnijos sienos... - Mūsų misija nepasiekė taikinio.
Buvo debesis.
Debesis, kurį praskridote, buvo jų nanotechnologija,
ir ji per kelias sekundes perėmė tavo lėktuvą.
Mes nepasiekėme taikinio.
- Turėjome atsarginį planą. - Taip.
Tavo draugai, Danieli, armijos inžinieriai,
dvejus metus rausė 120 km ilgio tunelį
iš Turkmėnijos, kuris užsibaigė po objektu Irane.
Kai tik jūsų eskadrilė buvo užpulta,
mes susprogdinome jų objektą mažos galios branduoliniu ginklu.
Palaukit.
120 km tunelis su atomine bomba kaip atsarginis planas?
Šarlotės misija turėjo išprovokuoti atsaką,
kad pamatytumėte, kiek pažangus Irano nanošūdas. Ar taip?
Jūs žinojote, kad jos komanda nepasieks taikinio,
jums tai nerūpėjo, nes atominė bomba būtų sprogusi bet kokiu atveju.
- Šarlote, tau viskas gerai? - Vadinasi... Dieve,
Šarlotė ir jos draugai tebuvo patrankų mėsa.
Ką, po velnių, norėjai tuo pasiekti?
- Šarlote. - Šarlote.
Puikiai pavyko.
Šarlote.
Šarlote, viskas gerai.
Viskas gerai. Ei.
- Leisk Viktorui. - Pažvelk į mane. Viskas gerai.
- Taip. - Tu saugi. Viskas gerai.
Padarykime pratimą, gerai?
Nekvėpuok. Gerai.
Iškvėpk.
- Dar kartą. - Gerai.
- Viskas gerai.
- Turėčiau atsiprašyti. - Taip, turėtum.
Duok jai sekundėlę.
Tavo seseriai dabar praverstų jūsų tėvų prisiminimai.
Žinoma.
Nieko neturiu, bet...
Užaugote kaime, ar ne?
- Taip. - Taip.
Tai – dviejų žmonių darbas.
Taip jau išeina.
Mums abiem reikėtų su juo pasikalbėti, išsiaiškinti.
Nes tas vyrukas mane... Jis mane baugina. Jis baugus.
- Patrikai. - Jo keista akis,
- o visas tas reikalas... - Tau pavyks.
Iš kur žinai, kad man pavyks, bliamba?
Nežinau. Turbūt reikėjo iškart pasakyti, kad tau teks tą padaryti.
Lukai, ne aš čia pagrindinis, o tu, aišku?
Aš esu tas, kuris tikėjo, kad lauke yra gera.
- Gerai. - Ir...
- ir Patrikai... - Taip.
...tu taip pat esi tas, kuris įtikino kitus sekti paskui tave.
- Būtent. Moku pamalti liežuviu. - Taip.
Taip, taigi, pamalk liežuviu.
Nežinau, kur jis!
Aš žinau.
Harvudas tikrai jį sukonstravo?
- Taip manome. - Dabar viskas aišku.
Mano tėvas – šūdžius, bet jis tikrai puikus inžinierius.
Tuomet kodėl pusę gyvenimo jis praleido kasyklose?
Nes jis – šūdžius.
Kur tas daiktas?
Nugirdau, kaip Orla kalbėjo su mere apie statybų atsargas.
Kur? Būčiau mačiusi.
Turbūt už sienos. Vadinasi, yra durys.
Manome, kad Orla jas surado, todėl ją ir nužudė.
Jie bijojo, kad ji juos įskųs už vagystes.
Vien už tai, kad tai sukonstravo, jie galėjo būti išsiųsti valyti.
Labas.
Mano šachtoje žmonės mėgo, kai pasakodavau apie lauką...
kad ten gražu, kad mums meluojama.
Pasirodo, visiška nesąmonė.
Doris būtų žvengus susirietusi.
Kai dar buvo gyva,
žmonės ja žavėjosi.
Aš ja žavėjausi.
Niekuo jos neįtikindavau.
Manau, jei dar būtų gyva, ji...
ji būtų mane paprotinusi. Ji būtų...
Šiaip ar taip...
Ar jūsų šachtoje buvo kokie ritualai, kai kas nors... mirdavo?
Nepažinojau jokio mirusio žmogaus...
kol mirė visi iškart.
Taip.
Mes visi susirenkame sode.
Ir jie užkloja kūną audeklu,
o tada nuleidžia jį į duobę.
O tada žmonės sako tikrai gražius dalykus apie mirusįjį.
Atkanda kąsnį nuo vaisiaus, o likusią dalį įmeta.
Tai... gražu.
Doris palaidota po persiko medžiu.
Ji niekad nepamatys lauko.
Bet, žinai, jos kūnas maitina tą medį,
ir galbūt vieną dieną žmonės, suvalgę tą persiką, gyvens lauke.
Ir jie išsineš jos dalelę su savimi.
Žinai, pamaniau, galėtume tai padaryti tavo mamai.
Nes tie vaikai matė tikrai daug mirčių.
Ir manau, tai būtų gražus būdas
jiems kitaip prisiminti mirusiuosius.
Turėtum eiti su jais, Džimi. Gerai? Mes čia susitvarkysime.
Tikrai noriu sužinoti, kas nutiko.
Gerai.
Taip.
Šūdas.
Galima šviesos?
Matau vamzdį.
Atrodo, ji nupjovė jį su rankiniu pjūklu.
Ir manau, panaudojo suvirinimo aparatą...
kad sudegintų visus nuodus
ir galėtų privirinti dangtį prie vamzdžio.
Nežinau, nuodų turbūt išsiveržė daugiau, nei ji tikėjosi.
Suvirinimo bakai tušti.
- Gali man padėti? - Taip.
Padėsiu.
Lėtai.
Tavo mama suprato, kad kuras baigiasi, aišku?
Taigi,
ji nusprendė užsivirinti,
nes tai buvo vienintelis būdas neįleisti į vidų nuodų.
Džimi, tavo tėtis atidavė gyvybę, kad išgelbėtų tave.
O tavo mama atidavė gyvybę, kad išgelbėtų jūsų šachtą.
Pasak Luko, Džimio mama nupjovė vamzdį.
Net su liepsna išsiverždavo kažkiek nuodų.
Tad užuot nupjovę, mes jį suspausime.
Suspausime sandariai, bet taip pat nupjausime vamzdį toliau,
jį uždengsime ir užvirinsime, kad būtų užtikrintai padaryta.
Kaip ten pateksime? Jie užėmė duobę.
Su pneumatiniu grąžtu.
Jis labai garsiai dirba.
Taip? Todėl nesistengsime slėpti.
Nusiųsime ką nors kaip darbininkų prižiūrėtoją,
kad patikrintų, kaip dirba Tedis ir jo komanda.
Jie pasakys, kad reikia gręžti,
kad aukštas nebūtų užtvindytas.
Gal ir pavyktų.
Tai ką siųsime?
Žmogų, kuris gali praeiti kaip prižiūrėtojas.
Galėčiau eiti, bet patrauksiu dėmesį, tad...
Pajudinome viską, ką gali pajudinti du žmonės.
Gal jis ne čia.
Gal jis Kritinėse atsargose.
Tuomet keliaukime į Kritines.
Jei tos durys būtų už ko nors, ką gali pajudinti du žmonės,
kas nors tikrai būtų jas netyčia pastebėjęs.
Koks čia sunkiausias daiktas?
Bičiuliai...
Palaukit.
Noksai.
- Tai šūdas! - Kas yra?
Turbūt nusiuntėme ją ne ten.
Sakykime, tai daugmaž tikslu.
Čia vamzdžiai ateina į kiekvieną šachtą.
Taigi, kamera lauką rodo šia kryptimi.
Aš ėjau ta kryptimi, beveik tiesia linija.
Ir netoli 17-os mačiau jų kamerą.
Ji nukreipta į tą pusę.
Visa jų šachta yra apsukta.
Ir Širlė eina ten,
kai reikėtų eiti ten.
Gerai, turiu ją sustabdyti.
Atsiprašiau Šarlotės už tai, ką pasakiau.
Buvau įpykusi. Bet pykau ne ant...
Taigi...
Įprastai stengiuosi pažaboti savo norą išsakyti tiesą valdžiai,
žmonėms, išties turintiems galią.
Gerai.
Kas?
Paspendei spąstus?
Manai, esi pirmoji žurnalistė, kuri mane taip užsipuola?
Pirmyn. Nestabdyk. Išsiliek.
Gerai.
Kiek kainuos viską išlaikyti per metus?
Šachtos bus savarankiškos
- ir išsilaikys pačios, tad... - Ne.
Artėja apokalipsė, viskas gražu ir šaunu. Suprantu. O iki tol?
Ar bent žinai, kas yra trilijonas?
Tūkstantis milijardų.
Taip? Tai kai kasimo ir statybų darbai bus baigti,
kiekvienoje šachtoje apgyvendinsime po šimtą žmonių.
5 000 darbuotojų, uždirbančių 200 000 dol. per metus.
Visai neblogas atlyginimas už bandomąjį prieglobstį.
Penki tūkstančiai darbuotojų.
Vien atlyginimams prireiks milijardo dolerių per metus.
Taigi, galėsiu už tai mokėti tūkstantį metų.
Ir šitokia begėdiška suma pinigų bus tiesiog išleista šiam reikalui.
Bet tai – mano pinigai. Ne jūsų, ne mokesčių mokėtojų. Mano.
O gal tie pinigai galėtų išnaikinti benamystę?
Taip.
Išgydyti Alzheimerį?
Taip, jau nedaug trūksta.
O vėžį?
Skurdą visame pasaulyje?
Klausyk, visi tie tikslai tikrai kilnūs, panele Driu.
Ir tikiuosi, kad visus juos pasieksime, tikrai tikiuosi. Be tai nėra mano tikslai.
Ar galiu su tais pinigais sustabdyti karą? Gal nusipirkti Iraną? Ar tada būtų saugu?
Saugu nuo Irano,
bet ne nuo trolio, gyvenančio motinos rūsyje,
nusprendusio įsilaužti į raketų valdymo sistemą
ir pradėti Trečiąjį pasaulinį karą.
Arba paskleisti virusą, kurį jis sukūrė su CRISPR
ar, Dieve apsaugok, sukurti nanoginklą už 300 dol.
ir paversti jus ir visus kitus Žemės gyventojus pilka mase.
Visais atvejais mūsų rūšis išnyktų.
Gerai.
Puiku.
Tai ko mes čia susirinkome?
Negalime niekam sakyti, negalime...
Helena, pakvietėme jus, norėdami pasiūlyti prisijungti prie projekto.
Ačiū. Ei.
Kodėl privertei mane laukti?
- Kai ką išsiaiškinome. - Ką?
Nusiuntėme tave ne ten.
Eime.
Tu juokauji, bliamba?
Kas?
- Kada ketinai man pasakyti? - Ką pasakyti?
Manei, nepastebėsiu?
Mano tėtis buvo gydytojas.
Jis priimdavo kūdikius. Kodėl man nepasakei?
Nes žinojau, kad darysi tai, ką privalai daryti,
tai yra, neleisi man prisidėti.
Neketinau to daryti. Mes tave nusiuntėme ne prie to liuko.
Eime.
Šūdas.
Jis Nokso?
Taip.
Jis išėmė apsaugą ar tu?
- Jis. - Jis?
- Tau būtų patikę. - Papasakok.
Gavome kažko iš odontologo. Nieko nejaučiau.
- Bet jis verkė ir verkė... - Ne.
...mane pjaustydamas. Vis atsiprašinėjo: „Širle. Atleisk man.“
Po velnių.
Kokį šūdą išdarinėji? Liepiau čia nesirodyti.
Šerifas...
Ką šerifas, pone Harvudai?
Čia vadovė Dženkins. Ar suradote suvirintoją, kaip prašiau?
Ralfą Melbį?
Ne. Pakviečiau Širlę Kembel. O kas?
Gerai. Ji irgi tinka.
Iki greito.
Kas tas Ralfas Melbis?
Suvirintojas, kurį jie ketino siųsti.
Uždarykite ją.
Kitaip nei pagrindiniam šimtui šachtos gyventojų,
jums nereikės gyventi ten, tik 50 km spinduliu. Galit ir Atlantoje.
Helena, tas darbo pasiūlymas „Times“ vis dar galioja.
Dirbsi Atlantos biure.
Kai ateis laikas papasakoti pasauliui apie šachtų projektą,
tą ir padarysi.
Jėzau.
Tikrai geras pasiūlymas.
Bet... jaučiu,
kad jei tikrai neklystate dėl pasaulio pabaigos...
verčiau atominė bomba sudraskytų mane į gabalėlius.
Arba pavirsčiau pilka mase
dėl nanoginklo, užuot dalyvavusi
jūsų postapokaliptiniame požeminiame kurmiažmogių vakarėlyje.
Šarlote, o tu?
Mums praverstų gera dronų pilotė.
Ir Viktoras sutiko prisidėti,
tad galėsite dirbti drauge.
Gerai.
Danieli, akivaizdu, kad nesi laimingas būdamas kongresmenu.
Tapai juo, kad priimtum infrastruktūros reformą, tiesa?
Tai – vienas didžiausių infrastruktūros projektų
pasaulio istorijoje.
Danieli, jei tikrai manai, kad reikia 50-ies kasimo mašinų,
gausiu tau 50-imt kasimo mašinų.
Gerai, atleiskit, man išsikviesti „Uber“ ar kaip...
Henris yra sodyboje, jis nugabens tave iki sraigtasparnio
ir nuskraidins, kur tik nori.
Ačiū.
Ir gali pasilikti milijoną dolerių.
Kaip miela.
Sėkmės, morlokai.
Noriu minutėlę pasikalbėti su savo seserimi.
Džulse, palauk. Gali taip nelėkti?
- Palauk! - Palauk!
Neturiu laiko žinutėms.
Neturiu jokių suknistų žinučių, tiesiog...
noriu žinoti, kas vyksta.
Bilingsas nuėjo pas savo draugus Teismyne ir sugrįžo su vardu.
Ralfas Melbis.
Kas?
Ralfas Melbis.
Tai vyrukas, kurį Teismynas mėgino pakišti,
kai mudvi su Sende drauge dirbome.
Sendė mus įspėjo.
Klausyk, jei ją sučiupo, o mes bėgsime, jie mus persekios.
- Turi eiti. - Mes turime eiti.
Ne. Mano galimybės tą padaryti baigėsi.
- Tu dar gali išsisukti. - Tikrai tavęs nepaliksiu.
Širle, paklausyk. Neįsivaizduoju, ką darysiu, bliamba.
Turi surasti kitą būdą tą padaryti. Eik.
Kodėl?
Koks skirtumas?
Tai gali nulemti skirtumą tarp gyvenimo kasyklose
ir išėjimo valyti.
Manai, jį už tai išsiųs į kasyklas?
Po velnių.
Po kiek laiko jis vėl ims daryti nesąmones? Jis valys.
Taip. Klausyk, gerai. Norit sužinoti, kodėl?
Viskas prasidėjo per maištą.
Bijojau, kad kokie nors šūdžiai įsilauš į Aprūpinimo skyrių.
Norėjau užtikrinti, kad kai kurie daiktai liktų saugūs, pavyzdžiui, lemputės.
Neblogai. Bet nemanau, kad tai apsaugos tave nuo mirties ant kalvos.
Po velnių.
O tavo tėvukas turėjo laikyti savo srėbtuvę užčiauptą.
Taip.
Jis tikras šūdžius, ką?
- Bet jis nenužudė merginos. - Aš jos nenužudžiau.
Mano dukra irgi nenužudė.
Spėju, kai ji tau tą pasakė, įvardino, ir kas tą padarė.
Ką nori man pasakyti?
Kad esu beprotė, jog lieku?
Turiu tau kai ką.
Kai ką, ką Viktoras paprašė manęs surasti.
Senas augalas.
Pauostyk. Pasakyk, ar jis tau nieko neprimena.
Prašau.
Rozmarinas.
O kas?
Višta, kurią mama kepdavo kiekvieną sekmadienį vakarienei.
Nes aš prašydavau.
Tu prašydavai?
Taip.
Kažkas mokykloje tau pasakė,
jog kiekvieną sekmadienį turi valgyti tą patį,
tad valgydavome keptą vištą kiekvieną savaitę
dvejus metus,
antraip neišeidavai iš kambario.
Aš ją prisimenu.
Pasislink!
- Mėginsi įkalbėti mane pasilikti? - Ką?
Mėginsi įkalbėti mane pasilikti?
Ne, po galais!
Stensenas – visiškas kukū.
Niekas taip nesako.
Sako apie visiškus bepročius.
Jei koks nors išsižiojėlis pavers pasaulį pilka mase,
nenorėčiau likti po žeme su Peru Stensenu ir Rozalinda Turman.
Noriu pavirsti pilka mase drauge su tavimi!
Ką?
Noriu pavirsti pilka mase drauge su tavimi!
Būm.
Mudu su Henku pasakėme Orlos seseriai.
Ką galėjai jai pasakyti?
Tik tai, kad Maikas viską vogė, Orla jį pričiupo, ir jis ją nužudė.
Nesakiau nieko apie liftą ar lemputes.
Suprantu, kad nuskambės apgailėtinai...
bet baisiausia man buvo tai, kad visa tai turėjau išgyventi...
vienas.
Turėjai Henką ir Noksą.
Neturėjau tavęs.
Kai per radiją išgirdau,
kad Kenedis ir Lukas ten miršta...
Turėjau Sendę ir Denį, bet...
Neturėjai manęs.
Tu pasirinkai.
Suėmė Džulsę!
Kaip?
Nežinau.
Šūdas.
Grįžkime prie senojo plano. Susprogdinti Teismyną.
Drauge su Džulse?
Turime užkimšti vamzdį.
Džuljeta norėtų, kad ką nors darytume.
O aš neketinu gyventi tiek, kad ją pamirščiau.
Išvertė Akvilė Katilienė