- Поясниш, чому ми… - Ви йдете на поверхню.
Мусите вийти опівдні.
Навіщо?
- Ми йдемо в інший бункер. - Ага.
Я сказала Каміл, що пошлю вас забрати дітей, але…
Але ми з'ясуємо, звідки надходить отрута.
- Так. - Ти знущаєшся?
Я можу піти сам.
- Ні, потрібні двоє. - Дай угадаю.
- На випадок, якщо один загине. - Так, якщо один загине.
- Чудово. - Кеннеді, я тебе не розумію.
Ти три місяці кричав: «Випустіть нас».
А тепер не хочеш на поверхню?
Ні. Я хочу на поверхню. А от на все інше мені байдуже.
Придумав. Я доведу Лукі до 17-го, а тоді я вільний?
А що ти хочеш?
Піти куди завгодно, тільки не в ще одну довбану діру в землі.
Добре.
Доведи Лукаса до 17-го, і роби що хочеш. Мені байдуже.
Добре. Неси скафандри.
Добре, стеж, щоб вони не світились.
Зв'яжися з Денні Блаєм.
Нехай вимкне екрани в кафетерії.
- Добре. - Добре.
Я повернусь.
- Привіт. - Привіт.
Що таке?
Ходив у відділ Фільтрації води.
На вході стояли охоронці,
а це значить, що наркотик уже у воді.
Коли він подіє?
Якщо вірити Бернарду, то зразу.
Пий молоко, сік, вино – що завгодно, окрім протічної води.
Якщо щось плануєш – дій негайно.
За мною стежать.
Агенти й камери.
Тому
більше нам контактувати не можна.
Роберте.
Бережи себе.
Ви чому тут?
Ми були з Денні, коли прийшов заступник шерифа.
Що таке?
Я йду на поверхню.
Ми йдемо на поверхню.
- Так, ми йдемо. - Що, чому?
Ну, коли Джулієт вийшла, то потрапила в інший бункер.
Вони знають.
Номери на шоломах. Вона зайшла в 17-й.
Так, і 17-й був практично мертвий, але залишилися якісь діти,
і вона обіцяла по них вернутись.
Так.
Ти все ще хочеш вийти?
Так.
Може, ти й не хочеш, Кет, але…
ми з Денні бачили те відео чистки.
Може, це справді щось на склі шолома.
Ні.
Ти казав, що це можливо.
Я не… Я не знаю, добре там чи погано.
Знаю, хто зрадів би тому, що ти вийдеш.
Так.
Ви знали дружину Кеннеді?
Що б вона сказала на твоєму місці?
Вона так говорила лише коли випивала.
Доріс не сказала б, що хоче вийти.
- Вона була хитріша. - Найхитріша.
Вона казала, що якби когось і вбила…
- то точно його. - Точно.
І якби її впіймали…
Їй би це зійшло з рук.
Вона казала, якщо її пошлють на чистку, то вона вийде зі співом,
радітиме свободі на поверхні.
Навіть якщо це протриває всього хвилинку.
Одну хвилинку.
Специ по скафандрах.
Ходімо.
Я казала, що вийдете опівдні,
але краще вийти вже. Бігом.
Вимкнули.
Так. Ми будемо на зв'язку.
Ви будете чути мене в шоломах, а я вас по рації,
але говоріть зашифровано.
Мене ви теж чутимете?
Надіюся, що ні.
- Що? - Хто я?
Ви диспетчерка. Я заступник Терлі.
- Вона Крейн. - Ага.
Я цього не запам'ятаю.
- Я не хочу бути Калсо. - Патрік, алло.
Спокійно. У нас нема на це часу.
Вок говоритиме лише з Лукасом. Ти доведеш його в 17-й.
Це все. Ясно?
Усе буде нормально.
Заступнику Терлі, говорить Диспетчерська. Чуєте мене?
Ну…
Ситуація…
Значно складніша, ніж ми думали.
Нічого нема.
Узагалі нічого.
Нічого нема!
Гей!
Що за чортівня?
Говорить Терлі.
Виходимо на наступний рівень.
Диспетчерська.
Бачимо… пошкодження.
Усе значно гірше, ніж ми думали.
Доведеться… розслідувати.
Прийнято.
- Ти це чуєш? - Що?
Ти це чуєш?
Диспетчерська. У нас тут якесь гудіння.
Чуєте?
Чорт, тікай!
Заступнику Терлі, це диспетчерська. Якщо чуєте, відізвіться.
Заступнику Калсо, якщо чуєте, відізвіться.
Що сталось?
Звучало як… стрілянина.
- Там є зброя? - Нема.
Зв'яжися з ними ще раз.
Нема навіть шуму. Це…
Так.
Не знаю. Денні, будь ласка, ввімкни екрани.
Не знаю. Спускайся в майстерню,
а я заскочу туди пізніше.
- А куди зараз? - Не знаю,
але якщо втікатиму, мене заарештують. Я мушу лишитись.
Тому… Коли вона сюди прийде,
Сенді, просто скажи їй, що я пішла додому.
Джеррі, код не змінився?
Лукаса Кайла й Патріка Кеннеді нейтралізовано.
Що сталось?
Ти бачила невідредаговане відео чистки Ніколс.
Що ти бачила?
Трупи.
Здавалося, що цілий бункер.
Що це могло бути?
Вони зуміли зупинити Запобіжник.
Принаймні на якийсь час.
«На якийсь час» – це головні слова.
Важливо, щоб ти розуміла, заради безпеки вашого бункера,
що Запобіжник неможливо вимкнути.
Нехай те, що ти бачила на відео, послужить для тебе доказом.
Але це…
саме це, на твою думку, хоче зробити Ніколс?
Заблокувати Запобіжник?
Поговори з нею.
З'ясуй, чи цей страх виправданий.
А якщо виправданий?
Ми домовлялися, що вони вийдуть опівдні.
Кеннеді нервувався, тому треба було вийти якнайраніше.
Так.
Мені дуже жаль, але вони не дійшли до 17-го бункера.
Були інші причини, чому ти хотіла послати когось з нашого бункера в 17-й?
Не було.
Ті діти врятували мені життя, тому я хотіла забрати їх сюди.
- Нічого важливішого? - Ні.
Ні. Каміл, що може бути важливіше, ніж урятувати дитячі життя?
Ти знаєш, що сталося в 17-му бункері?
Не знаю, а ти?
Гадки не маю. Тому й питаю.
Що за херня сталася на поверхні?
З Лукасом і Кеннеді.
Думаю, несправність скафандрів.
- «Несправність»? - Ага.
Через поспіх так буває.
Ага.
Треба було виділити час, щоб зробити скафандри куленепробивними.
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК Г'Ю ГОВІ
ТАЄМНИЦЯ БУНКЕРА
Шарлотто.
Що це? Ти чому тут?
Привіт.
- Вона не може сказати. - Я не вас питав.
Авжеж.
Ти в порядку?
Усе нормально.
Ти знаєш, хто я?
Авжеж, Деніеле.
Але більше сказати не можу, поки не виконаєш Анниних вказівок.
Прошу вас
- пройти в ці двері. - Після такої поїздочки
- ми нікуди не підемо. - Що за тими дверми?
Адвокати. Багато адвокатів з угодами про нерозголошення.
Після підписання ви сядете в літак
і до завтрашнього вечора ви вже все знатимете.
Однак не зможете нікому розповісти,
поки ми не дозволимо
Що, ви…
Подасте на мене в суд? У мене на рахунку 700 доларів.
Ґуантанамо. Половина цих адвокатів – урядові,
а це значить, що вас можуть відправити прямо в Ґуантанамо.
Я не жартую.
Я там бував.
Дуже приємне місце. Думаю його купити.
Острів. Я про цілий острів, не лише… про базу.
Отже…
Я Пер Стенсен.
Ми знаємо, хто ви.
Я в курсі. Це просто чемність. Мої піарники кажуть, що так треба.
То ви журналістка?
Мені казали, у вас багато запитань,
але і я маю одне до вас.
Що оберете:
не підписати угоду про нерозголошення і поїхати звідси в гівняному мінівені,
нічого не дізнавшись,
чи кілька разів черкнути своє прізвище
і розкрити найбільшу на планеті таємницю?
Якщо вас це переконає, то я докину зверху сто тисяч доларів.
Сто тисяч доларів. Аякже.
Найбагатший чоловік планети
видасть найбільшу світову таємницю за сто тисяч доларів?
Нехай буде мільйон. Кожному.
- О бо… Усіх не купите. - Якщо підпишете.
- Або нічого. - Не розумію, що діється.
Я просто хочу знати, що сталося з моєю сестрою.
Ти підписала угоду?
Підписала, бо також хочу знати, що зі мною сталось.
Так.
Конгресмен згоден. Що скаже журналістка?
Коли мені дозволять про все це написати?
Не пізніше, ніж через п'ять років. Надіємося, що менше.
І я справді не драматизую.
Ідеться про порятунок світу.
Добре.
То врятуймо світ.
Ед Гарвуд.
Це що таке?
Маємо до вас приватну розмову.
Ми вважаємо, що Орлу Кент убили, а вже тоді тіло перенесли.
Проте ми не знаємо, як її труп опинився тут.
Як я розумію, камери, які обіцяли вимкнути, не вимкнули.
Як інакше ви були б такі впевнені, що вона не спустилася сюди по сходах?
Ви не знаєте, як…
Як можна перемістити тіло, не потрапивши на камери?
Не знаю.
Хіба що…
У Середині був один чоловік.
Влаштовував для діток невеличкі вистави.
Змушував предмети зникати, а потім – пах – з'являтися.
Звав це магією.
Може, це причина. Магія.
Ми гаємо час. Хочете вернутися додому…
Шерифе, ви просто не розумієте.
У шахтах є, може, шестеро чоловіків і дві жінки –
таких запеклих злочинців, що більше їх подіти ніде. Точно.
Та здебільшого це люди, які наробили дурниць,
а тому їх прислали сюди, де вони загинуть в каменепаді.
Або їх отруять щурячі дезінсектори.
Чоловік, який показував фокуси і змушував яйце зникнути перед дітьми?
Судовий сказав йому, що магія – це теоретичний релікт.
Теоретичний, курва, релікт.
А тому його послали сюди не за вчинок,
а просто за ідею.
У цих тунелях діється таке, що…
Було б гуманніше таких, як він, просто вішати,
але ні, їх шлють сюди.
Усіх до останнього відправили сюди ваші дружки з Судового.
То…
бачу, ви не поважаєте мене як шерифа.
Аж ніяк.
А Джулієт поважаєте?
Вона принаймні з Механічного, а тому не білоручка,
але в ролі шерифа? Ні.
- А Голстона? - Голстона? Його я поважав.
Коли він ловив йолопа за чимось дурним, то часто просто відпускав.
Він зважав на сім'ю винного,
думав, як на них вплине строк у шахтах.
Добре.
Я радий, що ви його поважали, бо він вас вважав паршивим злодієм.
І відкрив на вас сім різних кримінальних справ.
Та чи хоч раз мене затримав?
Гм? Не такий уже й паршивий злодій.
Ви сварилися з Орлою Кент
за день до того, як її тіло знайшли в шахтах. Ваша дочка…
Моя дочка мала стати наступною головою Запасів,
поки її місце не зайняла Орла Кент.
Тому так, це мене засмутило.
Ґленда мала шанс вирватися з цього життя.
Але в цій довбаній ямі багато хто
судить тебе за походженням
чи за оточенням,
а тому цей шанс у неї відібрали і натомість віддали милій міс Кент.
Я висловив їй свою думку, ото й усе.
Тому, якщо у вас нема жодних доказів, крім цієї теки,
то, якщо ваша ласка, ідіть на хер.
Ти прийшла. Глянь на це.
З повстання в нас лишилося багато пороху.
- Увечері ми відправимо групу в Судовий… - Ага.
…в уніформі ПГП
й обкладемо стіну вибухівкою, щоб рознести її,
а заодно труби за нею, в одній з яких точно отрута.
Ви випустите отруту в повітря, а що тоді? Умрете?
- Надінемо скафандри… - Ні.
- …під уніформу ПГП. - Та ну.
Ніби ми техніки.
У нас шість скафандрів.
Це буде складно, але з хорошою командою все вийде.
А що шоломи?
Я їх замаскую.
Як ми проведемо шістьох людей з шоломами й бомбами у Судовий?
Бо комбінезонами не обійдеться.
- Може, Сімс дістане перепустки? - А газ?
Він може не мати ні запаху, ні кольору.
Джулс, нові скафандри дадуть їм годину.
За годину багато хто може загинути.
Ви про це думали? Скільки загине?
Залежить, скільки часу займе перекрити трубу
і скільки людей буде на рівнях вище й нижче.
Це житлові рівні. Люди спатимуть удома.
Можеш прикинути?
Може, сотня…
Може, тисяча.
Тисяча. Ні.
Краще ніж десять тисяч.
Мабуть, варто просто напитися води й про все це забути.
- Проголосуємо? - Ні.
Жителі Бункера проголосували, коли обрали Джулієт мером.
Мені треба подумати. Я не можу…
Можете придумати план, який не вб'є тисячі людей?
Усе добре?
Маю одну справу.
Ми почали з нещодавніх спогадів про флот, про виліт.
Про Іран. Я думав, що він цього уникатиме.
Він каже, що буде корисно пам'ятати все
до моменту, коли я сіла в літак…
а інше тримати у сховищі. Тому…
Я знаю, що вилетіла на завдання і що все погано закінчилось.
Я знаю факти, але враження, що все сталося з кимось іншим.
Ти нормально почуваєшся?
Краще, ніж раніше.
Віктор допоміг мені згадати.
Але також змусив забути.
Я спробую поспати.
Так.
Це був натяк, щоб ти пересів. Потрібне твоє місце.
Добре.
Як вона?
Вона мені вичитала, тому…
Тому краще?
Мабуть.
Я знав, що день буде так собі.
Як умер мій старий?
І тобі добрий день.
Як він умер?
Ти що, не ходив у шахти?
Гарвуд каже, що потрапив від завали.
- Значить так і було. - Ні.
Він затнувся. Точно не договорює.
Прошу.
Його вбили?
Ні.
Він не мертвий.
Хтось загинув у шахтах, але не твій батько.
Як я чув,
твій батько щось для Гарвуда накреслив.
В обмін на це наступний загиблий у шахтах офіційно не загинув.
Записали твого батька.
Хто загинув насправді?
Коли копаєшся в справах Гарвуда,
то є шанс провалитися на дно глибоко діри.
Дай мені ім'я.
Ти мене шукав?
Ти знаєш, де щоденник Місії?
Я більше нічим тобі не загрожую.
Старі звички.
Якщо знаєш, де він і в кого,
то приведи власника разом з ним.
Будь ласка.
Не спиться?
Ми з Деніелом поспали на задньому сидінні мінівена, поки ви ним керували.
Я ним не керував, але я знаю, що ви не спали.
Ви нас слухали?
Авжеж.
Я не знав, що насправді сталося в «Пост».
Ви молодчина.
Ну, нікому не розказуйте.
Угода про нерозголошення стосується всіх фактів про залучених.
А яка ваша історія?
Напишете статтю-портрет?
Це мій режим за замовчуванням. Мене всі цікавлять.
Я 20 років служив у військовій розвідці.
Пішов. Створив фірму, яка стала дуже успішна.
На якийсь час.
Вина була моя.
Певні вади характеру, з якими я не розібрався.
Тоді я познайомився… з сенаторкою.
Це була її перша передвиборча кампанія в Конгрес.
Я працював її водієм.
А тепер ви її вірний… хто?
У мене нема конкретної посади.
Я просто стежу, щоб сенаторці і її дочці нічого не загрожувало.
Що це значить?
Це багато значить.
Чому ти вийшов?
- Усе нормально? - Я вийшов, бо до нас дехто прийшов.
Вона пережила дуже подібний до твого досвід.
Тобто? Каміл теж накачувала її таблетками?
Не Каміл.
Ми з Робертом…
зняли її з таблеток,
щоб вона помогла медсестрі замінити твої,
бо вона єдина…
реально розуміє, що ти проходиш.
А ще в неї унікальний погляд на наше майбутнє.
Джулієт Ніколс.
Ґлорія Гільдебрандт.
Ти можеш мене не пам'ятати.
Я так довго приймала таблетки,
що й не надіялася, що хоч когось пам'ятатиму.
Я запросив сюди місіс Гільдебрандт, бо нам треба поговорити про пам'ять.
А ще через предмет у неї в руках.
Коли я очолював ІТ,
ми з Робертом вистежували релікти, які священними вважала
таємна група громадян, відома як «хранителі вогню».
Серед нас була й мати Джорджа.
Їх вважали небезпечними, бо вони прагнули дізнатися про добункерні часи.
І вірили в можливість життя на поверхні в майбутньому.
Ми, як і ти, прагнули правди.
Два предмети, які цікавили нас найдужче,
документували життя в конкретний період.
Блокнот на пружині,
який попередні голови ІТ шукали цілих триста років.
Так і не знайшли.
А другим був одержимий я.
Щоденник Місії.
Якої місії?
«Місія» – це ім'я. Це був носій, жив 140 років тому.
І під час великого повстання
він возив вибухівку, якою підірвали сходи.
Твої друзі були не перші.
Місіс Гільдебрандт, прочитаєте останні записи?
«Я бачу слід на шиї й шрам на животі,
і не знаю, звідки вони взялися.
Здається, раніше я знав, може, навіть учора,
але тепер я не пам'ятаю навіть учора.
Мені страшно.
Ми всі стільки забули.
Лікарі кажуть, що це вірус і все мине,
але нічого не минає.
Спогади вислизають.
А все, що я досі пам'ятаю, затуманилось, ніби вві сні.
Не знаю, що б робив без Еллі. Ми підтримуємо одне одного.
А от люди, що живуть самі, як я чув, відмовляються їсти.
Багато хто стрибає зі сходів, тому там розвішують сітки.
Клянусь, якщо я забуду Еллі, я й сам стрибну за поручні».
Це його останній запис.
Я розумію, що ти робиш.
Так. Це збіса сумно, але я… я казала,
що не вбиватиму тисячу людей.
Сальвадор Квін, тогочасний голова ІТ,
вибрав задурманити Бункер, щоб зупинити Запобіжник.
Він не сумнівався, що жителям треба стерти пам'ять,
але й ціни не заперечував.
Квін підрахував, що жах і дезорієнтація через забувальні ліки
приведуть до смерті двох тисяч душ.
Якщо не діяти, ціна буде така.
Я розумію, що ти не хочеш приймати таке рішення.
- Розумію. - Невже?
Але цей тягар упав на твої плечі.
- Усе нормально? - Так.
Ти наче якась неспокійна.
Ні.
Може, ти не любиш літати.
Не люблю.
Коли літак пілотую не я.
- Любиш усе контролювати? - Аж ніяк.
Просто люблю все робити по-своєму.
- А що ти? Тобі не спиться? - Просто…
Завтра великий день.
Ага. Що ми побачимо?
На магічне шоу я б тебе не взяла.
Ти б казала: «Зав'язуйте з драмою».
Діставайте вже того кроля.
Хочеш щось випити?
- Ні. - Добре.
А от від масажу стоп не відмовлюсь.
- Вибачте за це все. - Ага.
Я думав, що ви Шарлоттин лікар.
- А виявилося, ви з ними заодно. - Ні, я…
Я справді Шарлоттин лікар. І мені все ще потрібна ваша допомога
з відновленням її дитячих спогадів…
Що як вона пам'ятатиме лише минулі два тижні?
Усе вийде.
Ви ж казали, що гарантій нема.
Казав, але перше другому не суперечить.
Вона дуже прогресує, справді.
Коли я жив у Лос-Анджелесі,
моя дочка Лулу постійно торочила про Великий каньйон.
Цілий місяць щодня благала нас туди з'їздити.
Нарешті ми з мамою піддалися.
У вечір п'ятниці після роботи ми сіли в машину…
я хотів доїхати до південного краю каньйону
до світанку.
Я уявляв собі, як Лулу там сподобається.
Так.
Не слід було так поспішати. Я… був утомлений.
Як і Кевін Бішоп.
Я побачив, що його вантажівка з'їхала з центральної смуги, коли було вже пізно.
Деніеле, усі методи, які я використовую з Шарлоттою:
ліки, психотерапію –
я розробив їх 30 років тому для себе, бо так хотів забути.
- І я забув усе… - Ви не забули. Ви щойно мені розказали.
Бо з часом ми виявили, що можна обирати…
що зберегти, а що викреслити з пам'яті.
Якщо вірити звіту зі швидкої…
дочка вмирала в мене на руках.
Я не хотів цього пам'ятати. І не пам'ятаю.
Метод дієвий.
Де ми?
В Атланті.
Не забудь, Ентоні має піти в піджаку.
Мамо, ні!
На останньому шкільному фото всі були в піджаках.
Це було п'ять років тому.
Тобі дуже личило.
Художник дуже постарався.
- Каміл. - Що?
Не змушуй його.
Ти тепер вирішуєш?
Я думав, що вирішувати йому.
Добре.
Нехай.
Мабуть, мама забула ключі.
Ти чому приперлася?
- Я казав Ніколс не контактувати. - Вона каже, тут нема камери.
Потрібні пропуски в Судовий.
Навіщо?
Вона не сказала, але й не послала б мене вгору на сто рівнів,
якби було щось несерйозне.
Ентоні, плани змінились.
Таки візьми піджак.
- Тату, ти ж казав… - Я не повторюватиму.
Якщо інші прийдуть без піджаків, то просто його не одягнеш.
У мами складний період на роботі, і це дуже її порадує.
Добре?
У нас є три.
Вибачте. Потрібен шкільний піджак.
Добре. Який розмір?
Я не…
Він отакого зросту.
Ми ж запізнимось.
Вибач. Якщо хочеш, піджак понесу я.
Ми прийдемо вчасно.
- Вибачте. - Так.
Це для Ентоні Сімса.
Суддя зрозумів, що вранці дав йому не той.
Згодиться і той, що є.
Той старий. Він у нього не влізе.
Дасте мені старий?
Суддя просив віднести на Переробку.
Секунду.
- Забрала? - Ось.
Чудово.
Дякую.
Підійдуть?
- Так. - Так?
Ідеальні.
Ти в порядку?
Знаєш, коли я востаннє стільки проходила за день?
Я ніколи стільки не проходила.
- Усе. - Нарешті.
Гелікоптери?
Далі нам доведеться летіти повільно й низько.
А куди ми летимо?
На мою ділянку неподалік.
Там 300 000 акрів. Це тисяча квадратних кілометрів.
Раніше це були 42 окремі ферми.
Ви переконали 42 джорджійських фермерів віддати свою землю?
Я винагородив їх капіталом,
якого вистачить навіть онукам їхніх онуків.
Мушу спитати: чутки правдиві?
Я не робот.
Я про інші чутки.
- Про єдинорога. - Це правда.
Мамо, сядемо в останній?
- Я думала, що це жарт. - Ні, наука це дозволяє.
Ми створили власну технологію редагування генів.
У порівнянні з нею CRISPR – це дитяча забавка.
Ми почаклували з ДНК коня, нарвала і носорога.
Ми могли його створити, але я скасував проєкт.
Це загадкове бозна-що на території Джорджії…
наскільки це ваша ідея, а наскільки його?
Він мозковий центр. Я просто послідовниця, яка старається йому допомогти.
Надіюся, що дізнавшись більше, ви теж у нього повірите.
Ходімо.
Вам на коротку мить перехотілося бути божевільним науковцем?
Я поговорив з десятою найбагатшою у світі людиною.
Він запропонував мільярд, щоб після створення єдинорога
я дав йому його вполювати.
Прокляті мільярдери.
Усе псують!
Гей.
Ти таки взяв піджак?
Мене змусив тато.
Як усе пройшло?
Крім мене, ніхто піджака навіть не приніс.
Ти як гадаєш?
- Що… - Гей…
- Гей. - Ентоні!
Я з ним поговорю.
Після вечері мені потрібна твоя допомога.
Мені треба в судовий ізолятор.
Хочу поговорити з сестрою, яка штрикнула шприцом Емерсон.
Підеш зі мною як свідок.
- Добре. - Угу.
І дякую, що переконав його взяти піджак.
Авжеж.
Донні викликає диспетчера.
Слухаю, Донні.
Виходимо доставити посилку.
Прийняла.
Так. Це знову Донні.
У нас невеличка затримка з доставкою.
Донні, що сталось?
Бачив, як у квартиру зайшли два великі пси.
Величезні.
- Що це значить? - Пси.
Так же звуть головорізів з Судового?
- Що? - Там Сімс?
- Його дружина? - Що? Ні, ні. Ні.
Ми ж не…
Думаєш, буде другий шанс?
Просто…
Нехай ідуть.
Прийнято, Донні.
Доставляйте.
Що це?
Нам доручили обслужити всі насоси рівень за рівнем.
- Послали шістьох? - На інші рівні – ні.
Але в Судовому ми повинні все зробити за ніч.
Гей.
Алло.
Слухаю. Донні, що там?
Який нафік Донні?
Хто це?
Заступник Калсо.
- Ми на 17-му рівні. - Патрік.
Калсо, це заступниця Крейн. Говоріть.
Зас…заступниця Крейн, так.
Ми зіткнулися з проблемкою, але діти в порядку.
Донні. Донні, ти мене чуєш? Говорить диспетчерська.
Скасовуємо доставку. Повертайтеся на базу.
Чорт!
- Що… що за Донні? - Калсо, звільни лінію.
Помовч. Донні, ти почув?
Чуєш мене? Доставку скасовано…
Стійте!
Повертайтеся на базу.
- Зупиніться! - Зупиніться!
Зупиніться!
Говорить Донні.
- Так. Слухаю, Донні. - Скасовано. Вертаємося на базу.
Так.
Марто, у тебе є щось випити?
Відкоркую щось добре.
Калсо. Калсо, говорить Крейн.
Ти… Ти мене чуєш?
Поясніть, що діється?
Будь ласка. Що зі мною буде?
Емі, просто заткнися.
Каміл, чому ми тут?
Чому ми тут?
Мені було потрібне місце, де нас не побачать і не почують,
бо маю до тебе розмову.
- Добре. - Добре.
Роберте, я просила тебе зупинитись,
і ти не зупинився.
Я не розумію, про що ти.
Ти використав нашого сина!
Піджак, з яким вернувся Ентоні?
Він не його.
Так.
Не дай вилити забувальний препарат у воду…
Що ти робиш?
- Це все, про що я прошу. - Що ти задумав, Роб?
- Розкажи. Розкажи, що задумав. - Просто зупини це. Зупини.
- Цей препарат може… - Що ти задумав?
Можемо обговорити це не при ній?
Емі? Нахер Емі.
- Ні, ні! Прошу! - Ні. Ні!
- Ні. Прошу… Прошу! - Скажи мені правду.
Прошу.
Ніби ти такого не робив.
Я робив значно гірше.
Справді.
Не знаю, ти права… чи я правий…
І навіть якщо син мене не пам'ятатиме…
він заслуговує, щоб хоча б його мати нікого не вбивала.
А це що таке?
Деніел знає.
Це свердло.
Дуже велике свердло.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська