- Защо ни… - Отивате навън.
При изгрев слънце.
- Защо? - Отиваме в друг силоз.
Казах на Камил, че ви пращам, за да доведете децата, но…
Искаш да разберем къде влиза тръбата.
- Да. - Шегуваш ли се?
Мога да отида сам.
- Нужни са двама. - Нека позная.
- Защото единият може да умре. - Точно така.
- Чудно. - Кенеди, не те разбирам.
Три месеца крещя "пуснете ни навън", а сега не искаш да излезеш?
Не, искам да изляза, но не ми пука за всичко останало.
Имам идея. Ако заведа Луки до Силоз 17, може ли да правя каквото искам?
- А какво искаш? - Да не влизам в друга дупка под земята.
Да, добре.
Заведи Лукас до 17-и и прави каквото искаш, не ми пука.
Чудесно, да слагаме костюмите.
Скрий ги някъде.
И доведи Дани Блай. Искам да изключи екраните в кафетерията.
- Добре. - Хубаво, връщам се веднага.
- Здравей. - Здравей. Какво има?
Отидох при филтриращата система. Отвън имаше пазачи.
Това означава, че дрогата вече е във водата.
- Кога ще подейства? - Според Бърнард - веднага.
Започвай да пиеш мляко, сок, вино, всичко освен вода от чешмата.
Каквото и да си намислила, действай веднага.
Следят ме.
И физически, и на камерите.
Та…
Не ме търсете повече.
Робърт!
Внимавай.
Какво правите тук?
- Бяхме с Дани, когато получи съобщението. - Какво става?
- Отивам навън. - Двамата ще излезем.
- Да, заедно. - Защо?
Ами, когато Жулиета излезе, всъщност е отишла в друг силоз.
Знаят. Цифрите в шлемовете, отишла е в Силоз 17.
Да, и силозът е бил мъртъв, но е намерила оцелели деца.
- Обещала им е да ги доведе тук. - Да.
- Още ли искаш да излезеш? - Да.
Ти може да си се отказала, Кат.
Но с Дани видяхме записа от чистенето.
- Може да е било запис в шлема й. - Не.
- Каза, че е възможно. - Не знам дали навън е хубаво, или лошо.
Но знам кой би се радвал, че ще излезеш.
Да.
Познавахте ли жената на Кенеди?
Какво би казала на твое място?
Тя говореше така само след няколко питиета.
Дорис не би пожелала да излезе.
- Беше умна. - По-умна от всички.
Казваше, че ако убие някого…
- Вероятно него. - Вероятно.
И ако я хванат, ще й се размине.
Казваше, че ако я пратят да чисти, ще излезе с песен на уста,
ще се радва, че е свободна, че е навън.
Дори да е само за една минута.
Дори само за минута.
Костюмите ви са готови.
Да вървим.
Казах при изгрев слънце, но трябва да излезете веднага.
Спрях екраните.
Не изключвайте радиото.
Вие ще ме чувате в шлемовете си, а аз вас - по радиото.
Говорете кодирано.
- Мен ще чуваш ли? - Не, надявам се.
- Какво? - Коя съм аз?
Ти си диспечерката, аз съм пом.-шериф Търли.
- Тя е Крейн. - Да.
Не мога да го запомня.
- Може ли да не съм Калсо? - Успокой се, нямаме време за това.
Уок ще говори само с Лукас. Ти ще го заведеш до 17-и.
Нищо повече. Ясно?
Ще се справи.
Диспечер до пом.-шериф Търли. Чувате ли ме?
Да.
Ситуацията е…
Не очаквах да е толкова голямо.
Тук няма нищо.
Нищо.
Няма нищо!
Какви са тези неща?
Тук Търли.
Стигнахме следващото ниво.
Диспечер.
Виждаме… щетите.
Не очаквахме да е толкова зле.
Но отиваме да огледаме.
Прието.
- Чуваш ли? - Какво?
Чуваш ли?
Диспечер? Чуваме силно жужене.
Чувате ли го?
Мамка му, бягай!
Пом.-шериф Търли, ако ме чувате, отговорете.
Пом.-шериф Калсо, ако ме чувате, отговорете.
- Какво стана? - Звукът беше като от оръжия.
- Имаше ли оръжия? - Не. Обади им се пак.
Няма статичен шум, просто…
Добре.
Дани, ще включиш ли екраните, ако обичаш?
Иди в работилницата, а аз ще дойда, ако мога.
- Ти къде отиваш? - Ако избягам, тя ще ме арестува. Оставам.
Когато дойде тук,
Санди, кажи й, че съм си отишла вкъщи.
Джери, комбинацията същата ли е?
Лукас Кайл и Патрик Кенеди са елиминирани.
Какво е станало?
Гледа записа от чистенето на Никълс.
- Какво видя? - Трупове.
- Колкото за един силоз. - Какво означава това?
Успели са да предотвратят Защитата.
- Поне за кратко. - "За кратко" е ключът.
Важно е да знаеш, за доброто на твоя силоз,
че Защитата на практика е неизбежна.
Записът от чистенето е доказателство за този факт.
Но…
Мислите ли, че Никълс цели да блокира Защитата?
Говори с нея. Опитай се да разбереш дали това е целта й.
И ако е така?
Разбрахме се - по изгрев слънце.
Кенеди се бунтуваше и трябваше да го изведа.
Ясно.
Съжалявам, но те не са успели да стигнат до 17-и.
Има ли друга причина да настояваш да пратим хора в Силоз 17?
Не.
Децата там ми спасиха живота и исках да ги доведа тук.
- Няма ли по-важна причина? - Не.
Какво може да бъде по-важно от живота на деца, Камил?
Знаеш ли какво е станало в Силоз 17?
Не, а ти?
Не, затова те попитах.
Какво се случи навън с Лукас и Кенеди?
- Костюмите са изпуснали. - В костюмите ли е вината?
Така става, когато бързаш.
Да.
Трябваше да изчакаме да ги направят бронирани.
ПО ПОРЕДИЦАТА НА ХЮ ХАУИ
Шарлот?
- Какво става? Какво правиш тук? - Здравей.
- Не може да ви каже. - Не говоря с вас.
Добре.
Добре ли си?
Да, добре съм.
- Знаеш ли кой съм аз? - Разбира се, че знам, Даниъл.
Но не мога да ти кажа повече, преди да послушаш Анна.
- Моля, последвайте ме. - Беше ужасно пътуване.
- Никъде няма да ходим. - Какво има там?
Адвокати, много адвокати със споразумения за поверителност.
Щом ги подпишете, ще се качим на самолета и утре по това време ще знаете всичко.
Но не може да казвате нищо на никого, докато не ви позволим.
Какво…
Ще ме съдите ли? Имам 700 долара в сметката си.
База "Гитмо". Половината адвокати вътре работят за правителството
и могат да ви пратят в затвора "Гуантанамо".
Не се шегувам. Бил съм там.
Хубаво е и се замислям да го купя.
Острова, целия остров, не само военната база.
И така…
- Аз съм Пер Стенсън. - Знаем кой сте.
Казвам от учтивост по препоръка на екипа ми.
Вие сте журналистката, нали? Казаха ми, че имате много въпроси.
Аз искам да ви задам един.
Какво предпочитате -
да не подпишете и да си тръгнете с наетия миниван, без да научите нищо,
или да изпишете името си няколко пъти и да научите най-голямата тайна в света?
Ще добавя и 100 000 долара, ако това ще наклони везните.
Ама разбира се. Вие сте най-богатият човек на планетата,
а ще ни кажете най-голямата тайна в света за 100 000 долара.
- По милион на човек, ако подпишете. - Не може да купите всеки.
- Иначе - нищо. - Не знам какво става тук.
Искам само да науча какво се е случило със сестра ми.
Ти подписа ли?
Да, защото и аз искам да разбера какво се е случило с мен.
Да.
Конгресменът каза "да". Какво решава журналистката?
След колко време ще мога да пиша за това, което ще ни кажете?
След пет години или по-малко.
И не се опитвах да ви впечатля.
Наистина трябва да спасим света.
Добре. Да вървим да го спасяваме.
Ед Харуд.
- Какво има? - Трябва да говорим с теб насаме.
Смятаме, че Орла Кент е била убита и преместена.
Но не знаем как трупът се е озовал тук.
Е, явно камерите, които казахте, че сте изключили, работят.
Иначе откъде ще знаете, че не е дошла по стълбите?
Знаеш ли как…
Как се пренася труп, без да го засекат камерите ли?
Не знам.
Освен…
Да, имаше един човек от средните нива.
Правеше представления за деца.
Караше предмети да изчезнат и после, бум, да се появят отново.
Наричаше го "магия".
Може би точно това е станало - магия.
Губим време. Искаш ли да си идеш вкъщи…
Виж, шерифе, ти просто не разбираш.
Тук, в мините, имаме шестима мъже и две жени,
които са изпечени престъпници и са на точното място.
Останалите са хора, които са сглупили
и са изпратени тук, за да ги затрупа каменно свлачище.
Или да бъдат отровени като плъхове.
Човекът, който правеше магии и караше яйца да изчезват пред децата,
е осъден от Правния, защото магията на теория е реликва.
Реликва на теория, мамка му.
Изпратиха го тук не за прегрешение,
а защото му е хрумнала идея.
В тунелите стават неща, които…
По-хуманно е да бесят хората като него,
но, не, пращат ги тук.
Всеки един от тях е осъден от приятелите ти в Правния.
Та…
- Не ме уважаваш като шериф. - Не, по дяволите.
Уважаваш ли Жулиета?
Тя поне е от Механичния и ръцете й бяха оцапани с масло.
Но като шериф? Не.
- Холстън? - Холстън ли? Уважавах го.
Когато хванеше някой идиот да върши глупости, си затваряше очите.
Мислеше за близките му и какво ще му причинят мините.
Добре.
Радвам се, че си го уважавал, защото той те е смятал за долен мошеник.
Разследвал те е по седем обвинения.
Уличил ли ме е по някое?
Значи не съм чак толкова долен мошеник.
Видях те да спориш с Орла и на другия ден откриха трупа й тук. Дъщеря ти…
Дъщеря ми трябваше да стане шеф на Снабдяване,
но Орла Кент я измести.
Да, бях ядосан.
Гленда имаше шанс да живее далече от всичко това.
Но много хора в тази проклета дупка
си правят изводи от произхода на човека и приятелите му.
Затова този шанс й беше отнет и даден на милата г-ца Кент.
Казах й какво мисля и приключих.
Ако нямате повече доказателства от съдържанието на папката,
учтиво ви моля да вървите по дяволите.
Ето те и теб, ела да видиш нещо.
Остана ни доста барут от бунта.
- Ще влезем в Правния през нощта. - И?
Ще кажем, че проверяваме помпите и ще положим барута покрай стената,
за да взривим всички тръби, включително тази с отровата.
Ще пуснете отровата и ще умрете до няколко минути?
- Ще сложим костюми под гащеризоните. - Не, стига.
- Уж сме работници. - Имаме шест костюма.
Няма да е лесно, но с добър екип ще се справя.
- Ами шлемовете? - Аз ще ги осигуря.
Как ще вкараме шест човека с шлемове и бомби в Правния?
Гащеризоните не са добро прикритие.
- С пропуски от Симс? - А отровата?
Газът може да е без мирис и цвят, нали?
Идеята е, че новите костюми ще им осигурят един час.
Много хора могат да умрат за час. Помислихте ли за това? Колко души?
Зависи за колко време ще запушим тръбата
и колко души има на нивата над и под Правния.
Тези нива са жилищни. Хората ще спят в домовете си.
Приблизително?
- Между сто и… - Може да са хиляда.
Хиляда души, не.
По-добре е от 10 000.
Може би трябва да пием от водата и да забравим за всичко.
- Да гласуваме? - Не.
Жителите на силоза гласуваха, като направиха Жулиета кметица.
Трябва да помисля, не мога да…
Ще измислите ли план, който няма да убие хиляди души?
Добре ли си?
Трябва да свърша нещо.
Започнахме с най-скорошните спомени - че съм летец, мисията.
Мислех, че той иска да ти спести Иран.
Щяло да е ценно да помня до момента, в който съм се качила в самолета.
И да оставим останалото в "трезор".
Участвала съм в мисията и тя е била провал.
Наясно съм с фактите, но сякаш се е случило на друг човек.
- Добре ли се чувстваш? - По-добре съм.
- Виктор ми помогна да си спомня. - Но и те накара да забравиш.
Ще се опитам да поспя.
Добре.
Казах го, за да ми отстъпиш мястото си.
Добре.
Как е тя?
Опита се да ме подразни, значи…
- Значи е по-добре? - Може би.
Знаех си, че денят ще е лош.
- Как умря баща ми? - Добър ден и на теб.
- Как умря? - Не попита ли в мините?
Харуд каза, че се е срутил тунел.
- Значи е така. - Не.
Усетих колебание в гласа му. Крие нещо.
Моля те.
- Убили ли са го? - Не.
Той не е мъртъв.
Имало е затрупан човек, но не е бил баща ти.
Доколкото знам, баща ти е направил нещо за Харуд.
В замяна следващият мъртвец в мината останал жив на хартия.
- Баща ти е заел мястото му. - Кой е мъртвецът?
Ако започнеш да ровиш в делата на Харуд, вероятно ще изчезнеш в дълбока дупка.
Знаеш ли името му?
Искал си да ме видиш.
Знаеш ли къде е дневникът на Мисия?
Видно е, че вече не представлявам заплаха.
Правя го по навик.
Ако знаеш къде е и кой го държи,
доведи го с дневника.
Моля те.
Не ти ли се спи?
С Даниъл поспахме в минивана, докато вие го управлявахте.
Не го управлявах аз и знам, че не сте спали.
Подслушвахте ли ни?
Ясно.
Не знаех какво е станало със статията ти в "Поуст".
- Браво на теб. - Не казвайте на никого.
Споразуменията за поверителност важат за всички замесени.
С вас как стана?
Ще ме анализирате ли?
Така функционирам. За мен всеки човек е интересен.
Служих 20 години във "Военно разузнаване".
Напуснах и открих фирма, която беше много успешна.
После се срина.
Изцяло по моя вина.
Бях пренебрегнал някои свои недостатъци.
Тогава се запознах със сенаторката.
Беше по време на първата й кампания.
Бях неин шофьор.
А сега сте нейният верен… Какво?
Нямам определена длъжност.
Грижа се сенаторката и дъщеря й да са добре.
Какво означава това?
Много неща.
Какво правиш тук?
- Добре ли си? - Тук съм, защото имаме гост.
Преживяла е това, което се случи с теб.
- Камил и нея ли е дрогирала? - Не беше Камил.
Ние с Робърт…
й спряхме хапчетата, за да помогне на сестрата да смени твоите,
защото единствено тя…
можеше да разбере какво преживяваш.
И мисля, че има уникален поглед върху бъдещето, което ни очаква.
Жулиета Никълс.
Глория Хилдебрант.
Нищо че не ме помниш.
Толкова дълго вземах хапчетата, че се съмнявах дали ще си спомня някого.
Повиках г-жа Хилдебрант, защото трябва да поговорим за спомените.
И заради това, което държи в ръцете си.
Когато бях шеф на Робърт,
двамата издирвахме реликви, които се смятаха за свещени
за тайна група от жители, известна като Пазителите на огъня.
Майката на Джордж бе една от нас.
Бяха смятани за заплаха, защото търсеха познание за миналото.
И надежда за бъдеще в безопасен свят навън.
Искахме да научим истината, също като теб.
Двете най-търсени реликви
бяха доказателства за живота в определен период.
Тетрадка със спирала,
която предишните шефове на Информационния са търсили 300 години.
Така и не се намери. Аз се бях вманиачил да намеря втората.
Дневника на Мисия.
Каква мисия?
Мисия е името на носач, който е живял тук преди 140 години.
По време на големия бунт
е пренасял експлозивите, с които са взривили стълбището.
Приятелите ти не са първите.
Г-жо Хилдебрант, ще прочетете ли последните страници?
"Имам петно на врата и белег на корема.
Не знам от какво са.
Струва ми се, че вчера съм знаел,
но вече не помня какво е било вчера.
И се страхувам.
Забравихме много неща.
Лекарите казват, че е вирус и ще ни мине.
Но не минава.
Става все по-зле.
Всичко, което още помня, е замъглено, сякаш сънувам.
Не знам какво щях да правя без Али. Ние си помагаме.
Но чух, че хората, които живеят сами, са престанали да се хранят.
И мнозина са скочили през перилата, затова са започнали да слагат мрежи.
Кълна се, че ако някога забравя Али, и аз ще се метна от там."
Това е последната страница.
Разбирам какво целите и…
Да, много е тъжно, но вече ви казах, че няма да убия хиляда души.
Салвадор Куин, шефът на Информационния по това време,
е избрал да дрогира всички в силоза, за да избегне Защитата.
Не се е съмнявал в нуждата да заличи паметта на хората,
но и не е отричал за жертвите.
Куин е изчислил, че страхът и дезориентацията вследствие на хапчетата
са коствали живота на 2000 души.
Ако не действаш сега, това е цената.
Знам, че не искаш ти да вземаш това решение.
- Знам. - Дали?
Но трябва да понесеш това бреме.
- Добре ли си? - Да.
Стори ми се, че си неспокойна.
- Може би не обичаш да летиш. - Така е.
Ако не пилотирам аз.
- Мания за контрол? - Не, изобщо.
Обичам работата да се върши добре.
Ами ти? Защо не спиш?
Утре е важен ден.
- Да, какво ще видим? - Не си за магическо шоу.
- "Стига драми." - Да, вади проклетия заек.
Искаш ли нещо?
- Не. - Добре.
Няма да откажа масаж на краката.
- Съжалявам за по-рано. - Няма нищо.
Мислех ви за лекаря на Шарлот.
- Сега разбирам, че сте замесен. - Не.
Наистина съм лекарят на Шарлот и се нуждая от помощта ви,
за да възстановя детските й спомени.
Ами ако си спомня само последните две седмици?
- Не, ще се оправи. - Но казахте, че няма гаранция.
Да, но може да има две истини.
Тя има страхотен напредък.
Когато живеех в Лос Анджелис,
дъщеря ми Лулу постоянно говореше за Гранд Каньон.
В продължение на месец всеки ден ни молеше да го видим.
Накрая с майка й склонихме.
Една петъчна вечер, след работа, заминахме.
Исках да стигна до Южния ръб на Гранд Каньон, преди да се съмне.
Мислех си колко ще се зарадва Лулу.
Да.
Не биваше да се напрягам толкова. Бях уморен.
Важи и за Кевин Бишъп.
Докато видя, че камионът му влиза в насрещното, вече беше късно.
Даниъл, всички техники, които прилагам на Шарлот,
лекарствата, терапията,
създадох ги преди 30 години за себе си, защото исках да забравя.
- Направих всичко това… - Но не сте забравили.
С времето разбрахме, че можем да избираме.
Да решаваме какво да помним и какво да забравим.
В доклада на "Спешна помощ" пише…
че дъщеря ми е умряла в ръцете ми.
Не исках да помня този момент и го забравих.
Методът работи.
Къде сме?
В Атланта.
- Не забравяй да сложиш сако на Антъни. - Мамо, не!
На последния портрет на класа всички сте със сака.
Преди пет години.
Беше много елегантен. Художникът свърши чудесна работа.
- Камил. - Какво?
Не го принуждавай.
- Ти ли решаваш какво ще облече? - Мислех, че решава той.
Добре.
Както искате.
Майка ти си е забравила ключовете.
Какво правиш тук?
- Казах на Никълс да не ме търси. - А тя каза, че тук няма камери.
- Трябват ни пропуски за Правния. - Защо?
Не ми каза, но нямаше да ме кара да изкача 100 нива за нищо.
Антъни, планът се промени. Вземи сакото.
- Нали каза… - Казах да го вземеш.
Ако другите са без сака, не го слагай.
Майка ти има проблеми в работата и така ще я зарадваш.
Става ли?
Три на склад.
Извинете. Трябва ми училищно сако.
Добре, кой размер?
Не знам, детето е високо толкова.
- Ще закъснеем. - Извинявай. Дай да ти нося сакото.
Няма да закъснеем.
- Извинете? - Да?
Това е за Антъни Симс.
Сутринта съдията видял, че е станало объркване.
Сигурен съм, че и това става.
Старото вече му е малко.
Може ли другото? Съдията ще го даде в Рециклиране.
Момент.
- Взе ли ги? - Ето.
- Чудесно. - Благодаря.
- Ще свършат ли работа? - Да, чудесни са.
Добре ли си?
Знаеш ли кога съм изкачвала толкова много стълби? Никога.
- Хайде. - Седя тук.
- Хеликоптери? - Да, трябва да продължим бавно и ниско.
- Къде отиваме? - В мой имот наблизо.
Той е 300 000 акра, това са 1200 квадратни километра.
Беше разделен на 42 отделни ферми.
Убедили сте 42-ма фермери да ви дадат земята си?
Дадох им такова богатство,
че ще подсигурят и внуците на внуците си.
Не мога да не попитам за слуха, който се носи за вас.
- Не съм робот. - Не, другия слух.
- За еднорога. - Този е верен.
Мамо, ще се качим във втория.
- Мислех, че е шега. - Не, владеем науката.
Създадохме собствена технология за генно инженерство.
До нея редактирането на гени е детска игра.
Направихме кръстоска между ДНК на кон, нарвал и носорог.
Щеше да се получи, но аз спрях проекта.
Каква част от тази мистерия в Джорджия е ваша идея и каква - негова?
Той е мозъкът, аз съм негов последовател и се опитвам да помогна.
Надявам се и ти да станеш като мен, щом научиш малко повече.
Да вървим.
Изведнъж ви е хрумнало, че не искате да сте луд учен?
Говорих с десетия най-богат човек в света.
Предложи ми един милиард долара, за да убие еднорога, ако го създам.
Проклети милиардери.
Всичко съсипват!
- Здравейте. Взел си сакото си. - Татко ме накара.
- Как мина? - Само аз носех сако. Ти как мислиш?
Моля? Антъни!
Аз ще говоря с него.
Искам да ми помогнеш с нещо след вечеря.
Трябва да отида в изолатора на Правния.
Ще говоря с медсестрата, която упои Емерсън.
Искам те за свидетел.
- Добре. - Хубаво.
И благодаря за сакото.
За нищо.
- Дони до диспечер. - Слушам те, Дони.
- Тръгваме да направим доставката. - Прието.
Пак се обажда Дони. Имам малък проблем с доставката.
- Какъв проблем? - Две кучета влязоха в апартамента.
От най-големите.
- Какво значи това? - Не наричат ли така пазачите от Правния?
- Какво? - Симс ли има предвид?
- Жена му? - Какво? Не, не.
- Няма да… - Сигурна ли си, че ще имаш друг шанс?
Просто…
Да вървят.
Прието, Дони. Продължи с доставката.
Какво е това?
Шефът ни прати да проверим всички помпи, ниво по ниво.
- Нужни ли са шестима души? - На другите нива? Не.
Трябва да приключим в Правния за една нощ.
- Ехо. - Да, Дони, какво има?
Кой е тоя Дони?
Кой се обажда?
Пом.-шериф Калсо.
- Тук съм, на ниво 17. - Патрик.
Калсо, аз съм пом.-шериф Крейн. Моля, продължете.
Крейн, да, добре. Имахме малък проблем, но децата са добре.
Дони, чуваш ли ме, тук диспечерката.
Доставката вече не е наложителна. Върни се в базата.
Мамка му!
- Кой е Дони? - Калсо, освободи линията.
Замълчи. Дони, чу ли ме?
Чуваш ли ме?
- Доставката вече не е наложителна. - Спрете!
Върни се в базата.
- Спрете! - Спрете!
Спрете!
Тук Дони.
- Да, слушаме те, Дони. - Спряхме. Връщаме се в базата.
Да.
Марта, имаш ли нещо за пиене?
Ще извадя от хубавото.
Калсо, тук Крейн. Чуваш ли ме?
Ще ми кажете ли какво става?
Моля ви. Какво ще стане с мен?
Ейми, затвори си устата, ясно?
- Камил, защо сме тук? - Защо ли?
Исках да отидем някъде, където не ни виждат и чуват,
за да поговорим.
Добре.
Помолих те да спреш, Робърт.
- Но ти не спря. - Не разбирам какво намекваш.
Използва сина ни!
Сакото, с което се прибра Антъни, не беше неговото.
Да.
Ако престанеш да изливаш дрогата за забравяне във водата…
Какво правиш?
- Моля те само да спреш. - Какво правиш?
- Кажи ми какво правиш. - Трябва да престанеш.
- Дрогата… - Кажи ми!
Може ли да говорим на друго място, не пред нея?
Ейми ли? Майната й на Ейми.
- Не! Моля ви! - Не!
- Моля те, недей! - Кажи ми истината.
Моля те.
И ти си го правил.
Правил съм и по-ужасни неща.
Признавам.
Независимо кой от нас е прав…
Независимо дали синът ни ще ме помни…
той заслужава да има поне един родител, който не е убивал човек.
Какво е това?
Даниъл знае.
Това е сонда.
Огромна сонда.
Превод на субтитрите Анна Делчева