I dag er det 30...
Og jeg så hos Metallica, 35-årsjubileet for "One". Den kom ut i dag, for faen.
-Du vet det, hva? -Fy faen! Nei, jeg vet ikke dette!
Metallica, gutt... Men du er jo jævla Metallica.
På Instagram-greia sto det... For 35 år siden,
da jeg var jævla ni år gammel, kom den ut.
Den forandret faen ikke bare alles liv. Den forandret det jævla livet mitt
Kan jeg sette meg ned med deg og snakke om V-ene og Exploreren?
-Jeg bare... -Absolutt, kompis.
-Går det bra, kan vi ta det på Hawaii. -Absolutt, kompis.
-Takk, Kirk. Tusen takk. -Greit, Jason.
-Greit. Ha det bra. Aloha! Ha det. -Aloha, ha det.
Glad i deg, aloha. Hva faen?!
-Herregud. -Det er det forpulte On the Roam.
Jeg vet ikke... Det er dette det handler om.
Gibson Flying V og Explorer.
Utseendet, måten de er formet på, er brent inn i barndommen min.
Hvis man setter fram gitarer og ber hundre unger om å peke på den kuleste,
garanterer jeg at 95 av 100 unger vil peke på Flying V-en.
Alle heavy metal-bandene digger fasongen.
Den så kjapp, skummel og spiss ut.
Flying V er den perfekte maskinen for rock og heavy metal.
Bare følelsen og utseendet. Det er fasongene.
Det er sånn alle metalgitarer ser ut. V eller Explorer.
Dette er Gibson-historiens enhjørninger.
Dette er de sjeldneste gitarene.
De er så sjeldne fordi de sjokkerte bransjen.
Det var først ikke så stor etterspørsel.
De var en forretningsmessig fiasko. De fikk knapt solgt dem da de var nye.
I 1958 sendte vi bare ut 81 Flying V.
Og det var en stor suksess i forhold til Exploreren.
Vi lagde bare 19 av disse.
Hvis man spoler 20 år framover... La oss si at det er 1978.
Da er hardrock på topplistene, og heavy metal begynner å bli en greie...
Plutselig blir disse to gitarene veldig populære.
Nå er disse de to sjeldneste, de med mest samleverdi, de mest ettertraktede
og de dyreste gitarene som fins på planeten.
-Lukten av gitarer. -Jeg vet det.
Sesong to, større og bedre.
Jeg ville bare gjøre noe som overgikk sesong én.
Hva kan være større og bedre? Det blir ikke sjeldnere enn Flying V og Explorer.
Jeg digger dem og ville snakke om dem, og jeg ville treffe bandene.
O'AHU PÅ HAWAII
Hvordan kom du deg inn på tomta?
-Greit. Hvordan går det? Jason. -Bra.
Hvem som viste meg Metallica? Dette var fetteren til barnevakten min.
Vi var i huset hans. Jeg tror han het Kris.
Vi gikk inn på rommet hans, og det var lissom...
Det er fortsatt det kuleste rommet i verden.
Som barn har man folk man ser opp til.
Han var rullebrettkjører og rocker. Han hadde plakater overalt.
Det var første gang jeg så Master of Puppets, og det var lissom bare...
Perfekt.
Jeg kommer aldri til å slutte å være musiker.
For musikk blir bare bedre og bedre for meg.
Å spille gitar er en livsstil, kompis. Jeg slavet på Burger King!
Jeg slavet med å riste pommes frites i seks måneder
bare for å få en av disse. Og jeg var så fordømt glad da jeg fikk den.
Fanken, så glad jeg var!
Og da jeg først fikk den, tenkte jeg: "Jøss!"
Jeg måtte bare bli vant til fasongen. Når du først får en Flying V,
tenker man lissom... Den har en snål form.
Jeg var vant til at de var runde nederst.
Etter en stund begynte jeg å digge alt. Dette er en veldig spesiell gitar.
Hele episoden handler om V-en og Exploreren.
Og for meg er V-en og Exploreren dere.
Det var barndommen min. For jeg hadde aldri sett noe sånt før.
Og det er det for mange folk. Hvem de ser opp til, og hva metall er.
Så det er sprøtt å vite at de kom... Denne ville ideen kom i 1958.
og så likte ingen dem, og de klarte ikke å gi dem bort engang.
Og nå er denne fasongen symbolet på metall.
Det fantes ikke engang da de lagde dem på 50-tallet.
Den musikkformen fantes ikke. Gibson var forut for sin tid.
Designen var forut for sin tid. For 10-15 år senere:
Se hvor flotte de er til den musikkformen.
Det er så merkelig at de nå er de mest ettertraktede
og vanskeligst å få tak i, og samtidig tenker jeg: "Det er min Metallica."
Enten det er det gamle, fra 80- eller 90-tallet...
V-en og Exploreren er bare dere, gutt.
Jeg har et par andre sjeldne. Skal jeg finne dem fram? På bakrommet?
Nei, det burde vi ikke. Ja, kompis! La oss få ut jævlene!
Jeg er snart tilbake.
Å bli kompis med Kirk Hammett... Han er så kul som noen kan være.
Snakker om alt, vanker med familien sin, legger fram den sjeldneste ditt og datt.
Det var sinnssykt.
-Kompis. -Dette er...
-Er dette prototypen? -Det er enten nummer to eller tre.
-Det er nummer to. -Jeg vil ikke si at det er nummer én.
-Jeg kan ikke jo bekrefte at den er det. -Den er fra 1957.
Jeg tror det fins to prototyper av V-en. Den har en liten diamant i V-ens skritt.
De var ikke med i noen av de andre V-ene da de kom i produksjon.
Ingen av dem har denne sexy, lille tingen her.
-Hva faen er det?! -Ja, de...
Det er en Stinger, som ikke ble med.
Det er så kult. Jeg har aldri sett den før.
Jeg forstår ikke hvorfor de ikke hadde den med på alle.
Man holder den som om det er ens første baby som man nettopp fikk hjem.
Måten jeg ser på gitarer, er
hvor gode de er til å få det som er her inne
og her inne, ut av pickupene,
gjennom forsterkeren og inn i verden.
-Er ikke gitarer fantastiske? -Du er toppen, kompis.
-Musikk er universell magi. -Det er jævla magi.
Magi, vennen min.
FARMINGDALE I NEW YORK
Well Strung Gitars er nok en av de beste gitarbutikkene i landet vårt,
med noen av de sjeldneste greiene. Så dette er en god uke.
Jeg har aldri vært her før. Her er vi, Well Strung, vennen min.
Det beste med dette er å få litt historie, gi det videre
og bare forstå betydningen til veterangitarene.
-Du er en svær jævel. -Du er høyere i virkeligheten.
-Det er Paige. -Så hyggelig å treffe deg!
-Gå inn og få hele opplevelsen. -Jeg må vise respekt. Beklager, folkens.
Herregud! Kompis!
Jeg fikk nakkesleng nå. Jeg er kvalm.
Alt på Well Strung er som ei kirke.
Man føler ærefrykt. Han har alt, i alle farger.
Jeg har aldri sett denne gitaren før.
Dette er som barndommen min. V-en og Exploreren. Det er dette. Metallica.
Dette er en 1958-1959, eller er den senere?
Ja, denne kom i 1963, men serienummeret tilsier 1958.
Det var sånn de gjorde det.
Dette er den eneste Exploreren jeg har. De er sjeldne.
Jeg vet det. Men når jeg ser deg smile sånn, er jeg... Greit. Fett.
Så de lagde rundt 18 av disse gitarene, og de var en så stor salgsfiasko,
denne og Flying V, at de knapt fikk solgt dem da de var nye.
De ble kalt "de futuristiske gitarene".
Det var noen modeller. Dette er en av dem.
Jeg syns det er en av de kule tingene ved å lage serien.
Man møter samlere og gitarmakere.
De som lager dem og får dem til å se brukt ut.
Det er da man får sitte sammen med venner og gitarister
og sette pris på disse fine instrumentene.
-Denne er dyrere enn V-ene. -Ja, det er de.
For det fins bare 19 av dem.
Oi.
Det vanskeligste å gjøre i hele denne episoden var å få kjøpt to gitarer
som vi kunne ta med til Gibson og få kopiert, og kanskje lage ti av dem.
Og selge dem, men også auksjonere bort et par stykker.
La oss snakke om Big Ed. Cesar er en veldig god venn.
I forrige sesong bygde vi mye.
Vi gjenskapte Slashs gitar. Vi gjenskapte Billy Gibbons' gitar.
Han hadde nettopp kjøpt Big Ed. Fortell meg litt om den.
Det er en Explorer, men han kjøpte den hos deg.
Og det er nok en av de dyreste gitarene...
-Ja. -...i verden.
Ja. Det var et bluesband i Cincinnati som het Big Ed Thompson Band.
Big Ed var selvsagt Ed Thompsons gitar.
Jeg kjøpte gitaren, og det var ingen historie som fulgte med gitaren.
Vi fant ut om den etterpå.
Gitaren heter Big Ed. Den er oppkalt etter sin første eier, Big Ed Thompson,
som var bluesgitarist i Cincinnati i Ohio.
Han kjøpte gitaren helt ny i 1958.
Den var hovedgitaren hans gjennom hele karrieren.
Ed hadde en bror som het Ople.
Ople spilte også gitar, og Ople kjøpte en Flying V i 1958.
De karene hadde veldig god smak.
Så disse to gitarene var blitt oppdaget av Rick Vito.
På den tiden var han den nye gitaristen i Fleetwood Mac.
Rick dro til klubben. Som gitarnerd og samler
ser han Ed på scenen med denne gitaren.
Han fant familien deres og fikk kjøpt begge gitarene.
At Rick Vito gikk inn på denne bula av en bar i Cincinnati på en onsdagskveld
og endte opp med et Korina-sett fra den opprinnelige eieren...
Det blir ikke bedre.
Jeg er ganske spent, for vi skal dra ned til Gibson.
-Vi skal se Big Ed. -Ja.
Jeg er glad i gitarer! Alle burde ha en jævla gitar.
NASHVILLE I TENNESSEE
-Hei! -Hvordan går det?
-Står til? Velkommen tilbake. -Oi!
GIBSON-HVELVET
Vet du hva det er?
-Det er noe spesielt. -Fanken også! Oi!
Bilder yter den ikke rettferdighet, hva?
Dette er ikke bare en Korina-Explorer.
Dette er den Korina-Exploreren. Dette er den originale.
Man forelsker seg når man ser på den.
Man forelsker seg i synet, men plugger den så inn og blir slått i bakken.
Herregud, kompis.
-Herregud. Det er ham! -Det er Big Ed.
Han er en stor gutt. Se på det der.
Det er hinsides en gitar nå.
Noens hele musikkarriere er på gitaren, og man kan se det overalt.
Her er greia: Noen liker å ha dem uberørte og vakre.
Det er wabi-sabi. Hvordan beskriver man skjønnhet?
Er det i full blomst? Er det perfekt når alt er grønt?
Er det i høstens nedbrytning? Er det midt på vinteren?
Er det blomstringen om våren? Hva er vakkert?
Jeg liker å se bruken.
Og Big Ed... Gitarhalsen har tommelavtrykket hans på seg.
Den følelsen.
-Legg tommelen på det tredje båndet. -Herregud!
-Han fikk et merke i treet der. -Fanken også!
-Ser du det? -Se på dette. Det er lissom...
Det er et skikkelig merke.
Les Paul 1959 eller sent 50-talls Sunburst Les Paul Standard
er det hellige begeret. Det fins 1600 av dem rundt forbi. Det fins 19 av disse.
Selv om man hadde pengene, om man gikk rundt med 2 mill. dollar i en pose,
fikk man ikke kjøpt en. De er ikke til salgs.
Den er så vakker.
Og vi fikk ikke tak i V-en broren hans spilte på, men vi fant Landfill.
Landfill-V-en.
Det er sprøtt at den har noen av de samme særpregene.
-Den er veldig nær. -Å ja.
De ser ut som søstre.
Men når man ser på flekkene og det... Det er svette og dritt.
Det er det på Big Ed også. Det er mye historie der.
Og det er en likhet der halsen er festet på de to gitarene
Man kan se sammenføyningen veldig tydelig.
Og linjene rundt har samlet opp skitt og flekker. Den er ikke ødelagt.
Den er bare blitt tatt veldig mye på. Det er veldig kult.
Da vi satte Landfill og Big Ed sammen, hadde de nesten lissom det samme...
Som om de ble spilt på samtidig. De så veldig godt brukt og svette ut.
Vi bestemte oss for å lage dem, for de ser ut som tvillinger.
Og det var avgjørelsen. Å ta de to. Landfill og Big Ed er gutta våre.
Kris!
-Dette er sinnssykt. -Det er en stor fornøyelse.
-La oss få se henne. Følg meg dit. -Greit.
Den vanskeligste gitaren og en av de vakreste V-ene jeg har sett i mitt liv,
var Landfill. Kris Blakely eide den.
Fanken også!
Jeg selger sjelden gitarer. De er ungene mine.
Herregud.
-Den er så lett. -Ja, det er den.
Den er så lett. Fanken også!
Vi anses ikke bare som samlere. Vi er konservatorer.
Vi vil hedre disse gitarene for det de er.
Greia er at man ser disse bildene og tenker: "Jøss, det kan umulig..."
De yter den langt fra rettferdighet.
For fire år siden puttet jeg denne delen i munnen for moro skyld.
Jeg har fremdeles smaken i munnen. Jeg vet ikke hva det er. Jeg aner ikke.
Dette er toppen av det jeg har samlet gjennom 30 år.
Da du først kontaktet meg om det,
likte jeg å snakke med deg og høre hva du hadde å si.
Men så sa du: "Jeg vil kjøpe Landfill V-en." Da koblet jeg meg fra.
Jeg stengte meg. Jeg lissom bare... "Hva?"
Så alt du sa etter det, var mer uklart.
Det gjorde fortsatt vondt. Det føltes som å miste et barn.
Man får knuter i magen av å tenke på det.
Men jeg innså også at det er for et viktigere formål.
-De er enhjørningene. -Ja.
Det er en av tidenes største Explorere.
Dette er uten tvil de to beste Explorerne og V-ene verden har sett.
-Jeg er enig. -Ja.
Skann dem. Gjør hva enn dere gjør, men tanken på at dere bygger
disse to enhjørningene...
Det er stort.
-Det er enormt. -Det er stort.
Det er en enorm, sprø idé, og jeg kan ikke tenke meg noe kulere å...
-Kan du begynne? -Med en gang?
Det at Tom Murphy brukte så mye tid og energi på Big Ed,
som er den gitaren jeg har sett som ser mest velbrukt ut...
Og det samme gjelder Landfill.
At han la alt arbeidet i det og auksjonerer dem bort...
Man vil virkelig gi penger, for man vil gi noen gaver.
Det er noe vi virkelig vil gi penger til, til folk i nød.
Jeg føler at alle timene, all kjærligheten, lidenskapen,
der denne tingen har vært... Det er noe vakkert vi kan gjøre
Vi kan vise det fram, den ånden, og gi det til verden.
Sett fra min synsvinkel, som en som skal kunne legge til konseptet
og behandlingen av elding, er dette den ypperste prøven.
Har du hørt at Cesar vil kopiere Big Ed?
Ja. Og det skremte meg da jeg hørte det.
Men det blir en veldig kul utfordring for oss på laben.
For disse gitarene er i seg selv så viktige, historisk sett, og sjeldne.
-Oi. Det er mye maling. -Nei, det er svette.
Ja. Men det er sprøtt hvordan...
Det er helt rått.
Man kan lukte dem. Man kan bare lukte dem.
Litt. Lukt på Big Ed.
Vemmelig... Det lukter røyk.
Et skittent skritt.
Det er utrolig.
Jeg skal få denne til å se ut som den.
Du skal få denne til å se ut som den, og du skal få denne til å se ut som den.
Se sånn ut.
Vi må bare finne ut hvor vi skal få all denne svetten fra.
Jeg digger det. Sånn er det bare. Nydelig.
Det er malerpenselen din, kunstner.
Rusten spiker.
Jeg har gåsehud nå, kompis.
Jævlig vilt, gutt.
Fanken. Se på det.
Vet dere hvordan dere vil ha kaffen?
-Ja, svart og metall. -Svart?
Helt klart. Tung, hard og svart.
-Kalkunbacon, hva? -Ja, det er det beste.
Og jeg digger å steike det sånn i ovnen, for da blir det bare kjempegodt.
Jeg slipper å snu det hele tiden, for faen.
Her er rockedrivstoffet deres, gutter.
-Takk, sir. -Sånn, ja.
Jeg ringte Kirk og bare... Jeg hadde aldri trodd at vi skulle våkne...
Han sa: "Kom bort. Jeg står opp halv seks! Jeg lager til egg og bacon.
Kalkunbacon. Vi kan kule'n."
Jeg sa: "Hva faen gjør du oppe halv seks?"
Han sa: "Jeg har vært en nattvampyr hele livet."
Han sa: "Jeg ser på bølgene. Jeg vil surfe."
Hele greia er at da jeg oppdaget surfing,
oppdaget jeg at det å stå tidlig opp og hive meg uti bølgene om morgenen,
er den eneste, riktige måten. De siste ti årene
har jeg fokusert på å forenkle livet mitt og gjøre det bedre.
Virkelig fokusere på ting som betyr noe for meg.
Bare så du vet det, og mange vet ikke dette, men...
Jeg skal si dette, for du vil nok ikke være der.
I juli. I Birmingham. Vet du om dette?
Er det jævla Ozzy? Nei, er det Black Sabbath som kommer tilbake?
Den siste konserten. Den aller siste.
-Med originalene. -Med originalene.
Og vi er første band på scenen.
Det blir en helt spesiell konsert.
Det vil bety så mye for meg, for det er jo Sabbath. De skrev regelboka.
De skrev bokstavelig talt regelboka for det vi gjør. Og for meg er det...
...siste mulighet til å takke, vise at vi setter pris på det. Takknemlighet.
Jeg ville gjort hva som helst. Det er Gud, for faen. Alt du trenger, kompis.
Med hvem som helst av de gutta, og Sharon. Uansett hva de trenger.
De har gjort så mye for det vi er glade i og det vi gjør.
Som det første albumet. Når man hører "Black Sabbath",
og kirkeklokka slår og det regner, er man...
Man er der!
Jeg ble faktisk redd den første gangen jeg hørte Sabbath.
Du må tenke på at vi var på camping eller ved et bål, det var helt mørkt.
-Ute i skogen, og greier. -Ja.
Og jeg ble litt skremt da jeg hørte Sabbath.
Det var som jævla Blair Winters, må jeg si.
-Vil du ha mer? Jeg kan steike mer. -Herregud. Det er så godt.
Det var perfekt.
PARIS I FRANKRIKE
-On the Roam! -Herregud. Ja.
-Vi er på Louis Vuitton nå. -Jøss. Ingen årsak.
Jeg har vært fengslet av noe sprøtt hele livet.
Jeg har samlet på amerikakofferter. Jeg vet ikke hva det er.
Sekker og amerikakofferter. Jeg klikker når vi går inn her.
Ja. Det gjør du. Stålsett deg.
Jeg har aldri sett en Explorer-kasse.
Men tanken på å lage noe for hånd til disse skulpturene
og mesterverkene i musikk og kunst...
Det å bli tatt imot hos Louis Vuitton og så se alle mesterne, var en ære.
Oi. Se på det!
Bravo! Oi.
Greit. Kan jeg...?
Vil noen andre komme og åpne den? Nei? Jeg?
Louis har alltid laget ting for å beskytte det man er glad i,
og de gjør det med stil. Og de lager flotte kunstverk.
Oi, dette er så vakkert.
Oi! Det er On the Roam.
Den er så vakker. Se på den.
Kassene som fulgte med gitarene, var veldig spesielle. De ser ut som...
Det er oransje lær, og de er veldig sjeldne.
De hadde ikke gitarkassene, for kassene varer ikke så lenge.
Jeg tenkte at det var en god idé å bruke de som lager verdens beste kofferter.
De vil eldes med tiden og blir forhåpentligvis oransje.
De tar til seg all svetten og tiden og turneene. De får juling.
Jeg tror det var tanken. Å lage noe veldig enkelt,
så det vil ta til seg sjelen i det som tas med på turné.
Gitarene inspirerte også en hel musikkstil, som mora mi mislikte.
-Hva synes du, mor? -Jeg elsker det.
Det var denne Metallica spilte på, mor.
-Hva? -Metallica.
Ikke bland meg inn i filmene dine.
Jeg husker at jeg så et bilde... Det er så vilt når man lissom ser reklame.
Små bilder som blir hos en for alltid. Men det er et bilde av Keith Richards.
Det var en Louis Vuitton-reklame, og den var så kul.
Han sitter på ei seng, og har det tørkleet på hodet.
Og en Louis Vuitton-kasse. Jeg tenkte: "Jøss, Louis Vuitton-gitarkasse."
Det er utrolig.
Denne er uvirkelig. Vakker, ikke sant? Bravo, alle sammen.
-Hei, kompis. Hvordan går det? -Hva skjer? Det var synd at du er syk.
Hei, kompis! Hvordan går det?
Det er kjipt, kompis. Jeg blir alltid syk.
Jeg vet ikke hva faen som skjer.
-Dere var ute og spilte i... -Ja, dere spilte i regnet. Da skjer det.
Ja, kamerat. Du spilte i regnvær i går kveld.
-Ja, faen ta det. Samme det. -Det ser ut til at gitarene er her.
Vi skal lage prototypen fra 1957. Vi har klarsignal.
Ja, du har sett den før. Det stemmer.
-Sett den hjemme hos meg. -Ja.
Ja, kompis. Jeg er kjempegira.
Forhåpentligvis lager vi 50. Kanskje flere.
Men det å kunne lage prototypen til alle som er glade i den,
som er megafans og nerder som meg, og kunne vise folk...
Jeg ville aldri sett eller hørt om dem uten Kirk.
Så det at han åpnet dem opp og delte dem med verden...
Det er vakkert. Og at Gibson kunne lage dem.
Vi får med alle kunsthåndverkere, og ja.
Hei, bror, jeg er så... Vet du hvorfor jeg er så forpult gira?
Fordi jeg vil ha kopier å ta med meg på turné,
og jeg trenger fanken ikke å bekymre meg for dem.
Jeg skal få den kopiert nå før Sabbath-konserten
i Birmingham, så vi kan ha den der.
Og da kan du bestemme om du vil bruke den eller hva.
-Men vi får iallfall laget den til da. -Det blir fantastisk.
Det er Sabbath neste gang vi ser deg, kompis.
Oi. Det blir ganske spesielt. Vi ses på Sabbath-dagen.
-Greit, vennen min. Glad i deg. -Glad i dere. Ha det bra.
-Få hvilt deg, bror. Aloha. -Aloha! Vi ses.
Han er så jævlig kul, kompis.
-Greit. -Jeg setter den på denne siden.
Klar? Tilbake til begynnelsen. Vi kom nå og blir klare til å prøve noe spesielt.
Det tok lang tid å lage den, men her. Jeg føler at det er handlingens bue nå.
Det har vært en lang ferd for disse råtassene.
BIRMINGHAM I STORBRITANNIA
Nunos stemme, Nunos stemme.
-Nunos stemme. -Her er vi.
Nunos stemme, Nunos stemme.
Tim, Tim, Nunos stemme.
Jeg ventet aldri å bli invitert til "Tilbake til begynnelsen".
Jeg så det på Instagram og ringte Kirk med en gang da det ble offentliggjort.
Jeg sa: "Kan dere skaffe meg en billett?"
Et par dager senere ringer Ross Halfin.
Han sier at Sharon Osbourne vil at jeg skal være vert.
Og jeg: "Hva mener du?"
Han sa: "Ja..." Jeg har ikke vært vert for noe.
PRØVER - TILBAKE TIL BEGYNNELSEN
Tusen takk. Fanken også.
JASON MOMOA (GIRE OPP PUBLIKUM)
Sjekk, sjekk. To, to, jepp.
På toppen av det hele: Hver uke er det flere band som blir lagt til.
Da er det alle jeg er glad i, alle... Hele barndommen min er der.
Jeg skal være vert på scenen, og det var bare skremmende.
-...i Birmingham. Steven. -Jason.
"Skrikets demon"!
Jeg har aldri vært et sted der så mange band,
de største bandene i verden, støtter helten vår.
Nå deler vi historien til Black Sabbath og Ozzy Osbourne. Til store musikere.
Herregud!
Herregud. Tusen takk. Hei, skjønnheten.
Hei!
Mamma! Du ser ut som ei peanøtt ved siden av Jason.
-Greit! Kom hit, dere to. -Kom hit. Klar?
Samtidig lager vi disse. Vi lager V-en og Exploreren og flytter alt bort dit.
Vi kan ta disse, ta dem med på scenen og vise dem til alle.
Så bare det å være der sammen med dem for å feire, du vet, feire Sabbath.
Feire Ozzy. Ozzy!
-Jeg er så takknemlig. -Takk, bror.
Du ser fantastisk ut. Greit.
-Det hellige begeret. -Fanken!
Jeg har noen overraskelser. Jeg var hos deg på Hawaii
og spiste den fantastiske frokosten. Du er jo flink.
-Det var under eggemangelen. -Ja, det var under eggemangelen.
Vi ville ringe. Han var på et fly, så vi fikk ikke tak i ham.
Men jeg prøvde å ringe deg, og endelig skjedde det.
Så her har vi den.
-Dette er 1957-modellen. -Herregud!
Ja! Ja!
Herregud! Så flott!
Ja da, kompis.
Dette er sprøtt, gutt.
Hvor mange vil du lage?
-Vil du sende dem ut i verden? -Minst 50.
-Minst. -Ja.
-Minst. -Minst 50. Så vi skal lage disse.
Det ville vært kult å auksjonere bort en.
Kanskje risse inn det du gjorde for meg, og så selger vi den på auksjon.
La oss gjøre det. Har noen en springkniv her?
-Har noen en kniv? -Har noen en lommekniv, eller noe?
-Jeg har en skrutrekker. -Har noen en syl? Ei ishakke?
Vi må lage så mange forskjellige ting som vi kan auksjonere bort
for Gibson Gives-veldedighetsgruppen. Det står til alt vi er glade i å gjøre.
De vil gjøre storslagne ting. Vi også. Og vi vil hjelpe.
Den som kjøper den, får den prototypen fra 1957
som var på "Tilbake til begynnelsen" og er signert av Kirk. Ganske kult.
Jeg syns det er ganske kult.
Denne episoden samler sammen alle de tingene
som er de sjeldneste og villeste ideene som jeg har hatt for sesong to.
Og jeg håper alle digger det. Men på toppen av det hele,
å være vert for "Tilbake til begynnelsen",
være der sammen med alle disse bandene... Jeg er som en liten unge.
Jeg kan ikke tro at jeg fikk gjøre dette eller at vi fikk spille det inn.
En drøm går i oppfyllelse. Takk for at dere så på. Jeg er glade i dere. Ha det.
Jeg klarte det, for faen!
Velkommen til "Tilbake til begynnelsen", Ozzy Osbournes aller siste konsert,
og den siste konserten til Birminghams egne Black Sabbath!
Jeg skal ikke lyve. Da konserten ble offentliggjort,
visste jeg at dette kom til å bli tidenes beste musikkveld.
Jeg klikket, for faen. Jeg ringte alle jeg kjente.
Jeg ringte Kirk, Phil, Ian.
Jeg sa: "Vær så snill, jeg må være der og ta med ungene. Kan noen hjelpe meg?"
For jeg er mer enn bare en fan.
Jeg er besatt av Sabbath og de bandene som er her i kveld!
Metal er i DNA-et vårt!
Hver rollefigur jeg har spilt, har vært inspirert av denne musikken
og bygd opp av denne musikken! Den er i alt jeg er!
Så da Osbourne-familien ringte meg og ba meg om å være vert, var jeg livredd.
Jeg har aldri gjort dette før. Jeg hører hjemme i publikum sammen med dere!
Er det sånn jeg får en eksklusiv billett som en av verdens 40 000 heldigste,
så sa jeg: "Ozzy! Unnskyld språket, men kom igjen, for faen!"
Så la oss rive ned denne jævla sjappa!
Er dere klare?
Jeg kan faen ikke høre dere. Er dere klare?
Alle må gå om bord!
Få se de hendene deres!
Ingenting i livet som jeg har gjort, vil komme i nærheten av å være vert der.
Jeg var redd. Det var spennende. Jeg var misunnelig på publikum. Jeg hoppet ut.
Jeg fikk være sammen med alle og feire mannen jeg er så glad i
av hele mitt hjerte. Sabbath ga oss alle det.
Kom igjen!
Få se de hendene! Kom igjen.
Vi var på tribunen og så på Ozzy.
Da Sabbath kom på, gikk vi lissom framover.
Jeg tenkte: "La oss gå foran." Vi gikk foran, og ingen stoppet oss.
Vi gikk gjennom dem. "Hei, Jason." Jeg bare: "Takk, folkens."
Få se de jævla hendene!
Jeg har alle bøllevennene mine, ungene mine, dama mi, og de sier bare:
"Ja, du må bare klemme deg inn her." Jeg bare...
Jeg bare var der og filmet det.
Jeg prøvde å filme så godt jeg kunne. Jeg var så betatt.
Jeg er nærmere Ozzy enn noen andre i sjappa.
Geezer er ikke så nær ham engang.
Det er ingen i verden som er nærmere Ozzy i Black Sabbath enn meg!
Hva faen?!
Det er det beste øyeblikket. Det er blant mitt livs fem beste øyeblikk.
Jeg mener at jeg har to unger som er blir født...
...og så det å se på Ozzy på Black Sabbaths siste konsert. Sinnssykt.
Den siste Sabbath-låta noen gang. Fanken.
Det er perfekt. Jeg må fortelle Mørkets Fyrste...
Jeg er glad i deg. Aloha! Mange takk for alt du har gjort og alt du har gitt oss.
Det var det, gutt. Fy faen, alt...
Metalens fødsel. Vi er i Birmingham, og det er siste gang vi ser Sabbath.
Skatten min må være her.
Yndlingsbandene mine og vennene mine. Og ingen var nærmere enn meg, og...
Dette er himmelen.
Ja, vennen min!
Tidenes dyreste stunt.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno