Tesó, 30-a van, és néztem a Metallicát,
pont ma van a One kiadásának a 35. évfordulója. Tudtad, ugye?
Szentég, nem, fogalmam se volt!
Tesó, a te Metallicád! A One 35 éves, és az a poszt,
amit nézek róla, már kilenc éve kint van.
Amikor kijött, mindenki életét megváltoztatta, az enyémet is.
Leülünk dumálni a V-krõl meg az Explorerrõl?
Hogyne, tesó.
- Ha benne vagy, kimennék Hawaiira. - Persze, tesó.
Köszi, Kirk! Nagyon köszi!
Vigyázz magadra! Aloha, csaó!
- Szeretlek! - Én is szeretlek. Aloha.
Tesó, mi a...
Te jó ég!
Ez maga a Csavargások.
Én nem...
Errõl szól az egész.
CSAVARGÁSOK
A Gibson Flying V és az Explorer,
az a jellegzetes forma gyerekkorom óta belém égett.
Ha kiraksz egy rakás gitárt, és megkérsz száz gyereket,
hogy mutassanak rá a legmenõbbre, 100-ból 95 a Flying V-re bökne.
Minden metálbanda odavan a formájáért: gyors, ijesztõ, hegyes.
A Flying V a tökéletes rock és metálgép.
Az az érzés, az a megjelenés.
Minden metalgitár úgy néz ki, mint a V vagy az Explorer.
A Gibson-történelem unikornisai.
A legritkább gitárok.
Azért ilyen ritkák, mert annak idején sokkolták az ipart,
és eleinte nem volt rájuk nagy kereslet.
Olyan üzleti bukás volt, hogy alig tudták eladni õket.
1958-ban mindössze 81 Flying V készült,
de már ez is sok az Explorerhez képest, hiszen abból csak 19 darabot csináltunk.
Ha elõreugrunk húsz évet, 1978-ra,
amikor a hard rock uralta a slágerlistákat,
és a heavy metal kibontakozóban volt,
mindkét gitár hirtelen rendkívül népszerûvé vált.
Ma pedig ez a világ két legritkább,
legértékesebb és leginkább vágyott gitárja.
- A jó gitárok illata, haver. - Tudom, tesó.
A második évadnak nagyobbnak,
jobbnak kellett lennie az elsõnél. Hogyan?
Nincs ritkább, mint a Flying V és az Explorer.
Imádom õket, beszélni akartam róluk, és találkozni akartam a bandákkal.
HAWAII, O'AHU
Szia! Hogy jutottál be?
Hogy vagy? Jason.
Hogyan ismertem meg a Metallicát? A bébiszitterem unokatesója révén.
Nála voltunk, azt hiszem, Krisnek hívták.
Bementünk a szobájába,
és máig azt mondom, az volt a világ legmenõbb szobája.
Tudod, gyerekként felnézel valakire:
gördeszkás volt, rocker volt, és mindenhol poszterek.
Ott láttam elõször a Master of Puppetset,
és teljesen elvarázsolt.
Tökéletes.
Soha nem hagyok fel a zenéléssel, tesó,
mert nekem a zene egyre csak jobb és jobb.
A gitározás életforma, tesó.
Dolgoztam én a Burger Kingben is.
Krumplit sütöttem.
Kábé fél évig, csak hogy megengedhessek magamnak egy ilyet,
és amikor végre megvettem, annyira boldog voltam!
Amikor elõször kézbe vettem, csak álltam...
A formáját is meg kellett szoknom.
Ha elõször fogsz meg egy Flying V-t, kicsit szokatlan vonalvezetésû.
A kerekebb testû gitárokhoz szoktam, de idõvel mindent megszerettem rajta.
Ez egy igazán különleges gitár.
Ez az epizód a V-rõl és az Explorerrõl szól.
Nekem a V és az Explorer ti vagytok.
A gyerekkorom. Korábban soha nem láttam ezekhez foghatót.
Sokak számára ez testesíti meg, hogy kik vagytok, és mit jelent a metál.
Elképesztõ, hogy ez az õrült ötlet '58-ban született meg,
és senkinek sem tetszett. Eladhatatlanok voltak.
Ma meg ez a metál ikonikus formája.
Amikor az ötvenes években megcsinálták õket,
ez a fajta zene még nem is létezett.
A Gibson megelõzte a korát, tesó.
A dizájn is megelõzte a korát, mert 10-15 évvel késõbb,
nézd meg, mennyire tökéletes lett ehhez a zenéhez.
Annyira bizarr, hogy ma már ez a legkeresettebb,
a legnehezebben beszerezhetõ gitár, és közben számomra maga a Metallica.
Akár a régi, '80-as, '90-es évekbeli felállást nézem,
nekem a V és az Explorer ti vagytok.
Van még pár ritkaságom. Elõvegyem õket?
Nem szükséges... Dehogynem, tesó! Hozzad a dögöket!
Mindjárt jövök.
Összebarátkoztam Kirk Hammett-tel, õ egy igazi laza arc,
mindenrõl lehet vele dumálni, lóghatsz a családjával,
és közben elõhúzza a legdurvább ritkaságokat. Õrület.
Tesó! Ez a prototípus?
- A kettes vagy a hármas számú. - Kettes.
Nem mondom, hogy az egyes, mert nem tudom biztosra.
- '57-es. - '57.
A prototípus... Szerintem két V-prototípus van,
és van bennük ez a kis gyémántszerû betét középen,
amit a többi V-nél már nem csináltak meg.
Egyiken sincs ez a kis szexi rész itt.
- Mi a franc ez? - Ez egy stinger.
- És a többire nem tették rá. - Nagyon menõ, ilyet még nem láttam.
Nem értem, miért nem rakták rá mindegyikre.
Elõvette az elsõ "gyereket", ami csak úgy ott van a házadban.
Úgy tekintek a gitárokra, hogy mennyire lehet kihozni belõlük azt,
ami itt bent van, és itt bent,
a pickupon át, az erõsítõn keresztül a világba.
- Hát nem zseniálisak? - Te vagy a legjobb, tesó.
- A zene egyetemes varázslat. - A zene varázslat.
- Behalsz. - Egy flancos varázslat.
Varázslat, bébi.
NEW YORK, FARMINGDALE
A Well Strung Guitars szerintem az egyik legjobb gitárbolt az országban,
tele a legdurvább ritkaságokkal, úgyhogy ez egy jó hét lesz.
Még sosem jártam itt, most pedig itt vagyunk.
A Well Strung, bébi.
Itt kapsz egy darabka történelmet,
és megérted, mennyire fontosak ezek a vintage gitárok.
- Jó nagy benga vagy, igaz? - Te is magasabb vagy élõben.
- Õ itt Paige. - Szia, nagyon örvendek!
- Menj csak be, és éld át teljesen! - Lerovom a tiszteletet. Bocsi, srácok!
Úristen!
Tesó!
Mintha áramütés ért volna.
A Well Strungban olyan, mintha egy templomban lennél.
Csak állsz, és leesik az állad. Minden szín megjelenik.
Ezt a gitárt még soha nem láttam élõben.
Maga a gyerekkorom. A V és az Explorer maga a Metallica.
Ez az.
'58-59 es, vagy késõbbi?
Ez '63-ban jött ki, de a sorozatszáma 58.
Így csinálták akkoriban. Ez az egyetlen Explorerem.
Nem könnyû hozzá jutni.
Tudom, de ahogy így vigyorogsz. Jó, oké.
Kábé 18 darabot gyártottak belõle,
és hatalmas bukás lett, ez is meg a Flying V is.
- Alig tudták eladni õket, akkoriban. - Õrület!
Futurisztikus gitároknak nevezték õket. Volt néhány ilyen modell, ez az egyik.
A mûsor egyik legszebb része,
hogy egy darabka történelmet is megismerhetsz.
Találkozol gyûjtõkkel, hangszerkészítõkkel,
majd leülsz a haverokkal, a zenészekkel,
és kiélvezitek ezeket a csodás hangszereket.
- Drágább, mint a V. - Igen, drágább.
Alig pár darab készült.
Azta!
Az epizód legnagyobb kihívása az volt,
hogy szerezzünk két gitárt,
amit aztán elvihetünk a Gibsonhoz, hogy lemásolhassák.
Hogy csináljanak, mondjuk, tíz darabot eladásra, és jótékonysági árverésre.
Térjünk rá Big Edre!
Cesar jó barátom,
és az elõzõ évadban rengeteget építettünk együtt,
például Slash gitárját, de újraépítettük Billy Gibbonsét is.
És akkor õ megvette Big Edet.
Mesélj róla! Ez egy Explorer, de tõled szerezte,
és valószínûleg a világ egyik legdrágább gitárja.
Igen. Volt egy blueszenekar Cincinnatiben,
a Big Ed Thompson Band.
Big Ed ugye Ed Thompson gitárja volt.
Megvettem a hangszert, de semmilyen történet nem jött vele.
A sztorit csak utólag raktuk össze.
A gitár neve: Big Ed, és az elsõ tulajáról,
Big Ed Thomsonról nevezték el, aki egy cincinnati blueszenész volt.
A gitárt újonnan vette 1958-ban,
és egész pályafutása során ezen játszott.
Ed öccse, Ople, szintén gitározott,
õ pedig egy Flying V-t vett '58-ban.
Jó ízlése volt a srácoknak.
A két gitárt Rick Vito fedezte fel.
Akkoriban õ volt a Fleetwood Mac új gitárosa.
Rick lement a klubba,
és mivel igazi gitárrajongó és gyûjtõ volt,
azonnal kiszúrta Edet és a hangszert.
Felkutatta a tulajdonosokat, és megszerezte mindkét gitárt.
Hogy Rick Vito besétál egy kis cincinnati kocsmába
egy szerda estén,
majd egy eredeti Korina-szettel távozik,
ennél nincs feljebb.
Baromi izgatott vagyok, mert indulunk a Gibsonhoz.
Megnézzük Big Edet.
Imádom a gitárokat. Mindenkinek kéne egy gitár.
NASHVILLE, TENNESSEE ÁLLAM
- Hogy vagy? - Helló, bébi!
- Mizu? Üdv ismét! - Hûha! Hûha!
Tudod, mi ez?
- Igazi különlegesség. - Szentég!
Hû!
A képek nem adják vissza, ugye?
Számomra ez nem csak egy Korina Explorer.
Ez az Explorer. A nagybetûs.
Azonnal beleszeretsz. Elõször a szemed esik szerelembe,
majd bedugod az erõsítõbe, és leröpíti a fejed.
Úristen, tesó!
Atyaég, ez õ!
A nagyfiú. Ezt nézd!
Túlmutat egy gitáron.
Egy teljes zenei életmû lenyomata van rajta.
Ránézel, és ott a történelem.
Van, aki azt szereti, ha egy gitár patika állapotú,
de hogyan határozod meg a szépséget?
A teljes virágzásban rejlik? A zöld frissességben?
Az õszi elmúlásban? A tél csendes halálában?
Vagy a tavaszi újjászületésben? Mi maga a szépség?
Én szeretem, ha látszik rajta az élet.
Big Eden szó szerint ott van a gazdája ujjlenyomata.
Ez az érzés...
Tedd ide a hüvelykujjad a harmadik bundhoz!
- Jó ég! - Érzed? Be van nyomódva a fa.
- Atyaég! - Ugye?
Ezt nézd, be van horpadva.
Az '59-es Les Paulok, a Sunburstök a '50-es évek végérõl,
ezek a Szent Grálok.
Kábé 1600 darab van belõlük.
Ebbõl meg 19.
És még ha lenne is pénzed, ha kétmillió dollárral mászkálnál,
akkor sem tudnád megvenni, mert nem eladók.
Haver, ez gyönyörû!
Nem tudtuk megszerezni a V-t, amin a bátyja játszott,
de rátaláltunk a Landfillre.
A Landfill V...
- Õrület, hogy mennyire hasonló. - Nagyon.
Igen, igen, és ha megnézed ezeket a foltokat:
izzadság és kosz.
Csakúgy, mint a Big Eden.
Hát, van rajta bõven történelem.
És a nyaknál mindkét gitáron ugyanaz látszik:
tök jól kivehetõ,
hogy összegyûlt rajta a kosz, foltos lett.
Nem sérülés, csak a rengeteg érintés nyoma.
Nagyon menõ.
Ahogy egymás mellé raktuk a Landfillt meg Big Edet,
mintha ugyanabban az idõben játszottak volna rajtuk.
Ugyanaz a leharcolt, izzadt, patina.
Úgy voltunk vele, ezt a kettõt kell megcsinálni, mert ikrek.
Landfill, Big Ed - õk a mi srácaink.
Kris!
Tesó, ez õrület. Megtiszteltetés.
- Mutasd meg, vezess oda! - Menjünk!
A legdurvább és egyik legszebb V, amit valaha láttam, a Landfill volt,
ami Kris Blakely gitárja.
Ritkán adok el gitárt. Ezek a gyerekeim.
Jó ég! Hú, de könnyû!
- Igen, az. - Hihetetlenül könnyû.
Atyaég!
Mi nem egyszerûen gyûjtõk vagyunk, inkább õrzõk.
Tiszteljük a gitárokat azért, amik.
Ránézel a fotókra, és már hüledezel,
de a képek semmit nem adnak vissza.
Ezt a részt poénból a számba vettem.
- Aha. - Még mindig érzem az ízét.
Számomra ez a harmincévnyi gyûjtés csúcspontja.
Amikor elõször beszéltünk,
élvezettel hallgattalak,
de amikor kimondtad, hogy meg akarod venni a Landfill V-t, leblokkoltam.
Mintha kikapcsoltak volna. Mondom: "Micsoda?"
Onnantól minden szavad elmosódott zaj volt.
Nagyon fájt. Olyan érzés volt, mintha egy gyermekemet veszíteném el.
Összerándult a gyomrom, valahányszor rágondoltam.
De aztán megértettem, hogy mindez egy nagyobb cél érdekében történik.
- Ezek az unikornisok. - Igen.
Ez minden idõk egyik legnagyobb Explorere.
Egyértelmû.
Ez a két hangszer a valaha volt legnagyobb Explorer és V.
Egyetértek.
Szkenneljétek be, csináljátok, amit kell,
de hogy megépítitek ezt a két unikornist...
Az nagy szám.
- Óriási. - Nagy dolog.
Óriási. Elborult õrült ötlet, nem is tudok menõbbet elképzelni.
- Neki tudtok állni? - Most rögtön?
Tom Murphy elképesztõ mennyiségû munkát tett Big Edbe,
egy agyonstrapált gitárba, és ugyanígy a Landfillbe is.
Õ megcsinálja, mi elárverezzük,
és tényleg nagy pénzt akarunk behozni belõlük
a Gibson Givesen keresztül a szükségben szenvedõknek.
Tekintve a befektetett munkát, a szeretetet, szenvedélyt,
amit ezek a hangszerek hordoznak, ez egy gyönyörû gesztus.
Megmutatni a lelküket, és odaadni a világnak.
Nekem, akinek a relicelést
és a kezelést kell hozzátennie,
ez a végsõ próbatétel.
Tudtad, hogy Cesar egyszer meg akarja csinálni Big Edet?
Igen, és õszintén, kicsit rám is hozta a frászt.
Mégis baromi jó kihívás lesz,
mert ezek a gitárok elképesztõen fontosak
és ritkák.
Hû, ez rengeteg festék, cimbi!
- Ez verejték. - Tudom, mégis durva, hogy...
Zseniális.
Messzirõl megérzed a szagát. Megcsap.
Szagold meg Big Edet!
Undorító, mintha dohányozna.
Izzadt ágyék.
Elképesztõ.
Ezt ilyenre csinálom.
Ez erre fog hasonlítani? Ez pedig...
- Erre. - Erre.
Már csak azt kell kitalálni, honnan szerezzünk ennyi verejtéket.
Imádom. Errõl szól.
Gyönyörû. Te mûvész vagy, ez a te ecseted.
A Rozsdás Szög.
Haver, kiráz a hideg.
A szentségit!
Basszus! Ezt nézd!
Hogy iszod a kávét?
- Feketén, metálosan. - Feketén.
Még jó, hogy keményen, feketén.
Rendben.
Pulykaszalonna?
Igen, tesó, a legjobb, és imádom így, sütõben csinálni.
Tökéletes,
nem kell állandóan forgatni.
Na, itt a rockkaja, srácok!
Köszönöm, uram!
- Parancsolj! - Köszi, tesó!
Felhívtam Kirköt, mondom:
"Sosem gondoltam volna, hogy egyszer így indul a reggel."
Erre õ: "Tesó, gyere át, fél hatkor fent vagyok.
Csinálok tojást meg szalonnát, pulykából.
Lógunk egyet." Én meg: "Mi a francot csinálsz már fél hatkor?"
Azt feleli: "Korábban éjjeli bagoly voltam,
de már csak szörfözni akarok."
Így van. Amikor felfedeztem a szörfözést,
rájöttem, hogy a korai kelés és a reggeli hullámok a legjobb út.
Az elmúlt tíz évben azon dolgoztam, hogy letisztítsam az életem,
és csak arra figyeljek, ami valóban fontos.
Csak hogy tudd, ezt kevesen hallották tõlem,
de neked elmondom, mert valószínûleg nem akarsz ott lenni.
Júliusban, Birminghamben... Errõl hallottál?
Ozzy? A Black Sabbath újra összeáll?
Az utolsó koncert. A búcsú, haver.
- Az eredeti felállással. - Az eredeti felállással.
És mi nyitunk.
Valóban különleges buli lesz.
Nekem ez hatalmas dolog, mert mégiscsak a Sabbath.
Õk írták a szabálykönyvet.
Konkrétan õk írták meg azt, amit mi is csinálunk,
és ez az utolsó lehetõségem, hogy megköszönjem.
Hogy hálát adjak, hogy tisztelegjek.
Bármit megtennék érte, ez konkrétan isteni.
- Amit csak kell. - Igen.
- Ozzy, Sharon, mindenki. - Igen.
Olyan sokat tettek azért, amit imádunk.
Mint a debütáló albumukon: Black Sabbath, Black Sabbath...
A harang, az esõ...
- És bumm! - Pontosan.
Amikor elõször hallottam a Sabbathot, megijedtem.
Sátraztunk, tábortûz, tök sötét, az erdõ mélyén,
és akkor megszólalt a Sabbath. Kissé rám jött a para.
Mint valami ideglelés, komolyan mondom.
- Kértek még? Süssek még valamit? - Te jó ég!
- Nagyon finom volt. - Tökéletes.
FRANCIAORSZÁG, PÁRIZS
Csavargások! A Louis Vuittonnál vagyunk.
Isten hozott!
Egész életemben volt egy furcsa, õrült vonzalmam:
bõröndöket gyûjtök. Nem is tudom, miért.
Imádom a hátizsákokat és a régi ládákat. Ki fogok akadni, amikor bemegyünk.
Igen. Készülj fel!
Explorer-tokot még sosem láttam.
Lenyûgözõ, hogy kézzel alkotnak valamit ezekhez a szoborszerû mestermûvekhez,
és megtisztelõ volt, hogy találkozhattam a Louis Vuittonnál a készítõkkel.
Azta! Odanézz!
Bravó! Hú!
Na jó. Lehet? Igen?
Valaki más akarja kinyitni? Nem? Akkor én.
A Louis mindig is ezt csinálta:
olyan tárgyakat alkotnak, amelyek megóvják azt, amit szeretsz,
stílussal, mûvészin.
Hû, ez gyönyörû.
Azta, haver, ez ám a Csavargások.
Annyira szép, nézd már!
Igazán különleges gitártokok, és ezekben a ládákban olyan...
- Vuittonos. - Vuittonos!
Régen narancsszínû bõrtokjaik voltak.
Nem maradtak fenn, mert a tokok ritkán élik túl az idõt,
és akkor bevillant: ez egy zseniális ötlet,
elkészíteni a világ legjobb ládáit.
Ezek a darabok idõvel szépen öregszenek. Remélem, átveszik a narancstónust,
és magukba szívják a verejtéket, az éveket, a turné nyomait.
Kicsit megviseltek lesznek. És ez maga a lényeg:
a makulátlan alapra épüljön rá a lélek, mindaz, amit a turné ad hozzá.
A gitár egy egész zenei irányzatot inspirált,
amit anyám régen nem igazán helyeselt.
- Mit gondolsz most, mama? - Tetszik.
Ezen játszott a Metallica, anya.
- Ki? - A Metallica.
Hagyj ki a filmjeidbõl!
Emlékszem egy képre.
Tök durva, hogy egy reklám, egy kis fotó örökre megmarad benned.
Keith Richards volt rajta. Louis Vuitton.
Baromi menõ volt: ül az ágyon, ott vannak a koponyás rongyai,
és mellette egy Louis Vuitton-tok, egy Louis Vuitton-gitártok!
Hihetetlen.
Gyönyörû, mi? Bravó, srácok!
- Mizu, tesó? - Hogy vagy?
Helyzet? Sajnálom, hogy lebetegedtél.
Hogy vagy, tesó? Igen, valóban szar,
rendre lebetegedek, fogalmam sincs, miért.
- Hát, mert koncerteztél. - Az esõben játszottál.
Tegnap esõben játszottatok, cimbi.
Igen, a fenébe is, mindegy.
Itt vannak a gitárok,
és úgy fest, megcsináljuk az '57-es prototípust. Zöld út.
Igen, már láttad. Nálam láttad a házban.
- Így van. - Igen, tesó, nagyon izgatott vagyok.
Legyártunk 50 darabot, talán többet is,
de már az is óriási, ha elkészíthetjük a prototípust az über rajongóknak,
a hozzám hasonló geekeknek.
Az a helyzet, hogy soha nem hallottam volna errõl, ha nincs Kirk.
Csodálatos, hogy megosztotta a világgal.
És az is, hogy a Gibson meg tudja csinálni.
Mi meg hozzáadjuk a kézmûves részt.
Tesó, elképesztõen fel vagyok dobva, tudod, miért?
Mert a másolatokat elvihetem a turnéra,
és nem kell többé stresszelni.
Elkészíttetem a másolatot
még a birminghami Sabbath-buli elõtt,
hogy ott legyen.
Aztán eldöntöd, használod-e vagy sem, de a fellépésig elkészül.
Óriási lenne, tesó.
A Sabbathon találkozunk.
Úristen, de király lesz!
Akkor tehát a Sabbathon látjuk egymást.
- Ez az, bébi, szeretlek! - Szeretlek titeket!
Rendben, addig pihizz, testvér! Aloha!
- Aloha, szevasz! - Annyira menõ ez a pasi.
Rendben, ide teszem.
Ez a Back to the Beginning, megérkeztünk.
Mindjárt mutatok valami különlegeset.
Sokáig tartott, mire elkészült, de most érzem, hogy ez a csúcspont.
Nagy utat jártak be ezek a rosszfiúk.
EGYESÜLT KIRÁLYSÁG, BIRMINGHAM
Na, itt vagyunk, bébi.
Eskü, soha nem gondoltam volna,
hogy meghívnak a Back to the Beginningre.
Amikor megláttam az Instán a hírt,
azonnal felhívtam Kirköt: "Srácok, tudtok jegyet?"
Pár nappal késõbb hív Ross Halfin, és azt mondja:
"Sharon Osbourne téged szeretne mûsorvezetõnek."
Mondom: "Mi van?" Õ meg: "Ja, téged akar."
Életemben nem vezettem semmit.
PRÓBA
Köszi szépen! Szentég!
Ráadásul hétrõl hétre csak jöttek az új bandák, egyre több név.
Egy idõ után már mindenki ott volt, akit imádok.
Én meg ott leszek a színpadon, hostként. Hát, begyulladtam.
Birminghamben.
Jason!
Az Üvöltés Démona! Még sosem voltam olyan helyen,
ahol a világ legjobb bandái mind ott vannak,
hogy kiálljanak a hõsünk mellett.
Ünnepeljük együtt a Black Sabbathot és Ozzy Osbourne örökségét!
A világ legnagyobb zenészeinek történetét!
Szentég! Köszönöm szépen! Szia, szépség!
Szia!
Anyu, töpörtyû vagy Jason mellett.
- Álljatok be! - Máris.
- Mehet? - Beállunk.
Közben dolgoztunk a gitárokon, a V-n és az Exploreren.
Odavittük õket,
hogy felkerüljenek a színpadra, és hogy megmutathassuk õket.
És hogy velük ünnepeljük meg azt a világot, amit a Sabbath teremtett.
Ozzy örökségét.
Szevasz, cimbora! Jól vagy?
Rendben, a Szent Grálok.
- Hoztuk a meglepetést. - Azta! Odass!
Jártam a hawaii otthonodban, reggelit adtál, amúgy jó szakács vagy.
Köszi, haver, az a tojáshiány idején volt.
A tojáshiány idején volt.
Hívni akartuk, de épp repülõn ült,
nem értük el, aztán õ próbált hívni téged...
- Ja, igen. - De végül sikerült.
Íme, tesó: az '57-esed.
Úristen!
Igen! Igen!
Te jó ég! Gyönyörû! Huhú!
Igen, igen, igen, igen, tesó!
Haver, ez õrület!
Mennyit szeretnétek? Elkészítjük, és útjukra engedjük õket.
- Legalább 50-et. - Legalább.
Ja, 50-et legalább, és milyen menõ lenne egyet elárverezni.
- Pontosan. - Belevéshetnél valamit.
Az menne árverésre, az alapítványotok javára.
Csináljuk, haver! Kinél van bicska?
- Bicska valakinél? - Egy kiskés, vagy valami?
- Csavarhúzó esetleg? - Egy ár, egy jégtörõ?
Annyi mindent készítettünk,
amit elárverezhetünk, és mind a Gibson Giveshez megy.
És pont passzol ahhoz, amit szeretünk:
õk is, mi is epikus dolgokat akarunk, és közben segítünk.
A gyõztes licitáló az '57-es prototípust kapja meg.
Azt, ami ott volt a Back to the Beginningen,
Kirk aláírásával. Ez elég menõ. Szerintem elég menõ.
Ez az epizód egyfajta keveréke minden ritka,
vad ötletemnek, ami a második évadban megvalósult.
Remélem, tetszeni fog.
És mindezt még megfejelte,
hogy ott lehettem a Back to the Beginningen,
vezethettem, ott állhattam a legnagyobb bandákkal.
Úgy éreztem magam, mint egy gyerek. El sem hiszem, hogy megcsinálhattam.
És hogy fel is vettük.
Valóra vált álom. Kösz, hogy néztetek! Szeretlek titeket, sziasztok!
Megcsináltam, bébi!
Üdv a Back to the Beginningen, Ozzy Osbourne utolsó show-ján,
a Black Sabbath birminghami búcsúkoncertjén.
Amikor bejelentették ezt a bulit,
tudtam, hogy ez lesz minden idõk legnagyobb estje.
Teljesen kifordultam magamból, felhívtam mindenkit,
Kirköt, Philt, Iant, és könyörögtem,
hogy ide kell jönnöm, és hoznom kell a gyerekeimet, segítsetek!
Mert én nem csak rajongó vagyok, megszállottja vagyok a Sabbathnak,
és minden ma fellépõnek. A metal mindannyiunkban ott van.
Minden karakterem
ebbõl a zenébõl született.
És amikor Osbourne-ék felhívtak, hogy vezessem az estét,
halálra rémültem, sosem csináltam ilyet.
Nekem ott lenne a helyem köztetek.
De ha így kerülök be a világ legszerencsésebb 40 ezer embere közé,
azt mondtam: "Ozzy, bocsi a nyelvezetért,
de rohadtul csináljuk meg!"
Kapjuk szét a helyet!
Készen álltok?
Nem hallak titeket! Készen álltok?
Mindenki a fedélzetre!
Kezeket a magasba!
Az életembõl semmi nem ér fel ahhoz, hogy ezt vezethettem.
Rettegtem, közben izgatott voltam,
irigyeltem a közönséget, aztán beugrottam közéjük.
Ott akartam lenni, és ünnepelni azt az embert,
akit teljes szívembõl szeretek.
Mindezt a Sabbathnak köszönhetjük.
A lelátóról néztük Ozzyt.
Aztán amikor a Sabbath színpadra lépett, mondtam, menjünk már elõre.
Elindultunk, és senki nem szólt ránk.
Elõrenyomultunk, és csak annyit mondtak: "Szia, Jason!" Mire én: "Köszi, srácok!"
Ott voltak a haverjaim, a gyerekeim, a párom,
és csak annyit mondtak: "Állj be ide!", én meg...
Onnan forgattam mindent, amit csak tudtam.
Teljesen elragadott a pillanat. Közelebb voltam Ozzyhoz, mint bárki más.
Geezer sem volt ennyire közel hozzá.
Nincs senki a világon,
aki most közelebb lenne Ozzyhoz vagy a Sabbathhoz, mint én.
Mi a franc?
Ez életem egyik legnagyobb pillanata, tényleg top öt.
A két gyerek születése,
és onnan nézni Ozzy és a Black Sabbath utolsó show-ját.
Õrület.
A Sabbath legutolsó dala, basszus!
Tökéletes volt, és üzenem a Sötétség hercegének:
"Szeretlek! Aloha! Köszönet mindenért, amit adtál nekünk!"
Haver, ennyi volt.
Birminghamben vagyunk,
és ez volt az utolsó alkalom, hogy valaha láthattuk a Sabbathot.
Itt kellett lennem.
Itt voltak a kedvenc bandáim, a barátaim,
és senki sem volt hozzá közelebb nálam.
Mennyország.
Magyar szöveg: Gyenge Balázs
Felirat: Rádóczki Attila
Igen, bébi! Huhú!
Minden idõk legdrágább mutatványa!