אני כל כך שמח שלא למדתי איך לעשות את זה בשלב מוקדם יותר בחיים.
לא הייתי כאן. -כן, בטח.
הנה זה, בנאדם. חזרנו.
טוק טוק. אל תיבהלו.
אני רק רוצה לשאול קצת סוכר חום.
מה קורה, חברים? -מה המצב, בחור?
וואו, כל כך יפה כאן. -כן.
שמור על המסלול שטוח.
זו הסיבה שאנחנו כאן.
זה באמת יפה בצורה יוצאת דופן.
וואו.
כל העונה הזו נוצרה כדי לקחת את זה לרמה אחרת,
אפילו גבוהה יותר.
בעונה שעברה נהנינו בטירוף
כשעשינו את כל טיפוסי הגבעות.
והדבר היחיד שתמיד רציתי לעשות היה מרוץ מסלול לוחות העץ.
אני פשוט חושב שזה מגניב.
אופנועי מסלול הלוחות הם ספורט האקסטרים הראשון.
זה מלפני כמה, חמש שנים?
הפעם הראשונה שלי כאן... -ישנת שם.
הקמתי את המיטה המתקפלת שלי פה.
רציתי לישון ליד הבנות האלו. הן היו האהובות עליי.
הדבר הזה שיגע אותי. -כן.
כמו דגמי הדי-איץ', פשוט הצורה שלו, המראה שלו, הכול.
חשבתי לעצמי, "וואו.
אם הייתי אופנוע, הייתי זה וזה."
זה מה שהציב את הארלי לפני כל השאר, אחי.
ומאותה נקודה באמת לא הייתה דרך חזרה.
הארלי-דוידסון השיקו את הבאנג'ו טווין קאם ב-1919.
הם ייצרו בערך 14 אופנועים כאלו לפני מאה שנים.
מעטים מאוד שרדו עד היום.
אין שום דבר במנוע הזה שהם שמו על אופנועי הרחוב שלהם,
על אופנועי הכביש שלהם. כלום.
זו ממש ההתחלה של המהירות.
מדובר על העשור הראשון לאופנוענות
והעידן הראשון שבו הם מנסים להבין איך לנסוע מהר
ואיך לנסוע מהר יותר.
הפעם הראשונה שראיתי את הבאנג'ו והסייקלון הייתה פשוט...
הייתי בהלם.
אתה פשוט נמשך, אתה נשאב לאופנועים האלו.
פשוט בא לי לרכב עליהם.
רציתי להיות מסוגל לחוות את ההרגשה הזו.
הנה זה, הא? -זה תמיד היה שם.
כאילו, מאט? -כן?
רכבת אי פעם על באנג'ו? -לא.
כמה זה מגניב, לעזאזל? -עדיין לא.
אני לא יודע אם יש אדם חי היום שרכב על אחד כזה.
רק כדי להכניס את זה לפרופורציות.
אנשים כמונו אפילו לא יכלו להשיג כזה. -נכון.
זו נבחרת המפעל של הטובים ביותר.
ברגע שהם סיימו להתחרות, הם השמידו אותם.
מתוך ה-14, אולי חמישה או שישה מוכרים כיום,
והשאר, מי יודע?
זה שבכלל יש כאלו בחוץ שאפשר להסתכל עליהם
ולנסות לשחזר אותם זה נס.
הדבר הנהדר ב"גלגלים לאורך זמן" הוא כל האנשים שפגשתי.
לראות את ניק ובריאן שם, כשהחלום פשוט מתגשם.
בהתחלה, כשמבקשים משהו בסדר גודל כזה, זה מלחיץ.
ואתה יודע... -אם אנשים יוכלו להזדהות
עם הלחץ והמתח זה יהיה נהדר.
כשניגשים לווקסלר, הרבה רעיונות מגיעים דרך גלגלים לאורך זמן.
שם פגשתי את קומפטישן דיסטריביוטינג.
הם היו שם כשחשבנו על הרעיון
של איך נוכל לסרוק אותם.
כדי לבנות משהו כזה, נצטרך בעצם... שון?
צריך לקחת ולסרוק את כל הנתונים מהמנוע,
כי כמו שמאט אמר, אין שום דבר שדומה
למנוע ג'יי-די סטנדרטי.
הכול פה הוא ייצור חד פעמי.
למרבה המזל, בעזרת שון וקומפטישן,
יכולנו להפוך את הדברים לקלים יותר.
כן, זמני האספקה יורדים. -שומרים את זה בתוך הבית.
כל מי שמעורב הוא שחקן קבוצתי שמתלהב מהאופנועים האלו
ורוצה לראות אותם יחד במרוץ.
השני, שהוא הכי נדיר שיש, הוא הסייקלון, נכון?
ארון, אתה רוצה להביא את הדבר הזה לכאן?
אני עוצם עיניים.
שים אותו על משהו כדי ש...
אולי נשים אותו פה איפשהו?
כן, איפה אנחנו? חכה רגע.
אז פגשתי את ארון. איך נפגשנו?
באינסטגרם.
ככה אני פוגש את כולם.
קיבלתי שיחה. הוא אמר, "היי, אני ג'ייסון מומואה.
ראיתי את האופנוע שבנית. זה מטורף לגמרי.
אני יכול לבוא לראות? או שפשוט תביא אותו אליי."
ארון הוא סוג של...
ארון, ייצרו רק אחד כמוך.
אני חושב שאלוהים אמר "כן, זה מספיק."
כל דבר שהייתי מבקש ממנו, הוא פשוט, "כן, אני סורק, אני מפסל, אני מייצר."
הראיתי לו כמה קבצי תלת-ממד שעבדתי עליהם
לשחזור הסייקלונים, פחות או יותר.
הוא אמר שזה ממש מגניב
וצריך לבנות איזה עשרה כאלו.
זה הכי יפה שיש.
זה אחד המנועים הכי יפים שראיתי בחיים, בנאדם.
לעזאזל. כמה זמן לקח לך עד עכשיו?
מההתחלה עד הסוף, בערך שלושה וחצי חודשים.
הסייקלונים היו הכי מהירים בזמנם.
195 קמ"ש בלי תמסורת, בלי בלמים ובלי מצמד.
הכול עובר ישירות לגלגל האחורי.
מתנול שנשרף לך בין הרגליים בתוך שלדה של אופניים.
ייצרו אותם ב-1914, והבאנג'ו בכלל לא יצא עד 1919.
אז זה פשוט ניצח את הכול? איך הבאנג'ו גבר על הסייקלונים?
הם קיבלו את הכינוי "מהיר ושביר" בימים ההם.
הם קלים ומהירים בטירוף,
אבל הרבה חלקים נטו להישבר.
יש אולי חמישה או שישה סייקלונים מקוריים כיום בעולם.
אין דבר נדיר יותר מזה.
אם מחפשים היסטוריה של מרוצי אופנועים עתיקים,
זהו זה.
תוך פחות משנה, כולנו נרכב על אופנועי באנג'ו וסייקלון.
זה העניין המרכזי. זה כל הסיפור.
אמרתי להם שיש לי רעיון מטורף. "אפשר לעשות את זה?"
והם אמרו שכן, שאנחנו יכולים.
זה די אפי שאפשר...
כלומר, זה מה שאתם עושים.
אני לא מאמין שאנחנו הולכים לרכוב על זה.
אין לי מילים, אני כל כך גאה ונרגש.
רציתי לערוך מרוץ לוחות עץ מאז שהייתי נער.
לראות את התוצאה הסופית, כמה סייקלונים יחד,
כמה באנג'ו, סי-איי-סי ועוד די-איי-אר,
באותו מקום. -לא מדובר על אופנוע יחיד.
אנחנו מדברים על כולם.
כן, שלושה או ארבעה כאלו באותו מקום.
זה כנראה לא קרה מעולם.
לרכוב על סייקלון ועל באנג'ו זה פשוט מטורף.
הם נמצאים רק במוזיאונים.
זה המקום היחיד שבו תראו אותם.
סייקלון, באנג'ו, סי-איי-סי, אולי גם כמה אופנועי "פישוטר".
נלך למקום של בילי...
ונעשה מרוץ נגדו בשנה הבאה. -כן?
למה אנחנו צריכים לחכות שנה? -ובכן, זה תלוי בכם.
כי צריך הרבה מהם.
אבל נאסוף את כולם יחד
וזו תהיה הפעם הראשונה שאחווה דברים כאלו, אני מתרגש.
להתחרות עם האופנועים האלו יחד, שהם לא יהיו רק על הקיר...
בואו נצלם, בואו נראה לעולם מה הדברים האלו עשו,
מה אנשים עשו, ונשמור אותם בחיים.
סייקלון
זה הסייקלון. הם די ייחודיים לתקופתם.
הם היו מנצחים כל אופנוע אחר על המסלול,
אם רק היו מחזיקים מעמד.
והסיבה שהם כשלו הייתה שהם היו פשוט מורכבים מדי.
מערכת ההנעה מבוססת כולה על גלגלי שיניים קוניים ישרים.
הכול דק כמו נייר.
שיני הגלגלים היו נשברות.
שן אחת נשברת וזה פשוט מוביל להרס מוחלט בתוך המנוע.
יש כמה חששות מכניים קטנים לגבי האופנועים האלו.
הם נבנו למהירות מקסימלית אבל הם בנויים כמו זרדים.
הם מעולם לא סיימו מרוץ 160 ק"מ כי הם פשוט נשברו.
וואו. -עשיתי כמה שיפורים
לעיצוב המקורי של הסייקלון.
החלק הזה כאן נקרא שן ספירלית.
במקור זה היה רק גלגל שיניים קוני ישר.
וזה אומר שרק שן אחת משתלבת בכל פעם.
כשמפעילים את כל הלחץ הזה על שן
בעובי של כמה מילימטרים, אתה מחפש צרות.
זה מטורף. הכול רץ על הדבר הזה.
כן.
וכמה זמן עבר מאז...
כמה זמן עבר מאז שהתחלת לייצר את זה?
חלמתי לבנות אחד כזה כבר כמה שנים,
אבל התחלתי רק לפני חצי שנה.
השגתי סריקות תלת-ממד, התחלתי לשרטט קבצים חדשים סביב הסריקות,
לחברים שלי היו מידות מהמקור,
והיה לנו מספיק מידע כדי להכין...
את הקבצים כדי ליצור את זה.
עם טכנולוגיית ההדפסה המודרנית,
דברים שמהנדסי נאס"א ריירו עליהם לפני עשור
אפשר להזמין היום באמזון באלף דולר.
זה די מטורף, בנאדם. -כן.
והתשוקה שלך לזה, אתה יודע,
זה לא ייאמן, כל מה שאתה עושה.
לא הרבה אנשים מוכנים להשאיל
מנוע סייקלון מקורי כדי לעבוד איתו.
אז רוב המידע נלקח
ממאה מקורות שונים.
מוזיאונים, תרשימים. זה כמעט כמו להתחיל מאפס.
זה כמעט כמו חקירה.
אז זה מה שאנחנו רוצים לייצר.
השלדה הזו מדהימה. מצאת שלדת רידינג, נכון?
כן. -האופנוע הזה הוא היחיד בכל העולם.
זהו זה.
זה הצילום היחיד. אני לא יודע אם הוא עדיין קיים.
כנראה שלא. -כן.
זו הרידינג סטנדרד, אפשר לראות אותה ממש שם.
פה נכתוב "רום".
ואנחנו הולכים לקרוא לה "רומי". הרומר.
הרכבת הדברים האלו דורשת ריכוז מוחלט.
זה אולי נראה מטורף מבחוץ, אבל זה כמו ארכיאולוגיה.
מנסים לחבר תצרף בן מאה שנה.
שני סייקלונים ורידינג סטנדרד. כלומר, הרומר.
פרונדייל, קליפורניה
לובלס פרפורמנס
אני עובד על אופנועים בערך 18 שנה, והתחלתי כשהייתי בן 12.
היו לי כמה חברים שהיו בעניין של אופנועי שטח.
אבא שלי אמר לי שאם אני רוצה לרכוב איתם, אני צריך לעבוד בשביל זה.
הוא גרר הביתה סי-אר 250 משנת 1984.
הוא היה גרוטאה.
הוא אמר לי שאם אצליח להתניע אותו, אוכל לרכוב עליו.
אפילו לא הגעתי לדוושות, ונאבקתי במשך שעות.
והייתי עקשן.
ביקשתי עזרה. ביקשתי ממנו שיראה לי איך זה עובד.
בילינו את השבועות הבאים בפירוק שלו.
והאופנועים הלכו והתיישנו.
בדרך עברתי במכירות יד שנייה
וניסיתי לייצר חלקים בעצמי.
וזה הפך לכדור שלג...
עד התמכרות שהיא אסון כלכלי.
אני עושה מה שאני אוהב, אני בונה מנועים,
יוצר חלקים מאפס, יוצק מתכת.
זה כל מה שרציתי לעשות מאז הילדות
וזה פשוט מתחבר כל כך יפה, ליצור דברים
ואז לצאת החוצה, לרכוב וליהנות מהם.
בפעם הראשונה שראיתי אופנוע עתיק...
התוכנית "פיקרס" יצאה כשהייתי בתיכון
והוא גרר שלדת אקסלסיור מתוך אסם.
חשבתי לעצמי שזה האופנוע הכי מגניב שראיתי.
נכנסתי למחקר מעמיק בגוגל בקיץ אחד,
פשוט הורדתי תמונות של אופנועים.
הרכבתי מנועי מכסחות דשא על שלדות אופניים
כדי ליצור העתקים של אופנועי מרוצי לוחות עץ.
סייקלון
אתה מתחבר יותר למקוריות של האופנועים
ככל שאתה צולל לזה.
כשיש לי ראש צילינדר של סייקלון בסדנה, זה מרגיש כמו קצר חשמלי.
כשיש לי שלושה אופנועים שלמים כאלו בסדנה,
לפעמים אני פשוט חייב להתרחק קצת
כי אני רק רוצה לשבת על השרפרף ולבהות בהם
ולא לעשות כלום, ברגע שאתה שוקע בתוך זה.
מגי ואלי, צפון קרוליינה
מה שיש לנו כאן זה הצד של התמסורת של הבאנג'ו.
כמו שציינתי, זה מגיע מתוכנת הסריקה.
מביאים את זה לתוכנה שבה אפשר לתקן אזורים שאולי פספסנו.
אפשר לבוא ולתמרן את זה, ואתה...
אתה בעצם עושה את העבודה של שון בשבילו.
כן, בערך. -הבנתי.
אז אתה נכנס, סורק, עושה עבודה גרועה, ופשוט ראיתי את זה.
כן, הוא עושה עבודה גרועה ואתה בא ומנקה אחריו.
מנקה אחריו. -בואו רגע.
תסתכלו על זה רגע. האזור הכחול זה מה ששון עשה.
ברור. אבל הוא לא באמת רצה, לפי החלקים הצהובים הוא לא עשה את העבודה שלו.
כן, אז... -אז אתה...
בגלל זה, זה עולה יותר כסף כי הוא לא עשה עבודה מספיק טובה.
נכון. -הבנתי.
אני לא חושב שהיה אפשר לבצע את הפרויקט הזה
בלי העזרה של כולם.
בלי מאט, הגישה למנוע ולאופנוע שלו,
והעזרה של קומפטישן ביכולת הסריקה.
ואתה צריך להיכנס ולעשות התאמות ולשייף?
או שזה פשוט יוצא ככה? -פחות או יותר ככה.
בדיוק ככה? -כן.
יש להם ידע לגבי מה שאנחנו מנסים להשיג פה,
וזה מקצר את זמן העבודה
על משהו קשה ביותר, כמו שעשינו בפעם הקודמת.
לגבי החומרים, איפה שהיינו סקפטיים בפעם הקודמת...
תוכל לספר לנו על צפיפות החומר
לעומת יציקה מסורתית?
כי זה משהו שהיה לנו קשה
להבין עם הדי-איי-איץ'.
זו טכנולוגיה מעולם התעופה.
משתמשים בזה במפעלים מודרניים לרכיבי מנוע וכו'.
רכיבים להדפסה ישירה, חלקי מנוע וכל הדברים האלה.
זה ברמת צפיפות של 99.8 אחוז.
אז זה יחסוך לנו זמן לא רק בתכנון ובייצור,
אלא גם בשעות העבודה הרבות
שהשקענו בעיבוד. -נכון.
זה מקצר כל כך הרבה מהתהליך.
אז כדי שנעשה את זה,
נשמע שזה יהיה הרבה יותר יעיל.
מגניב. -זה נקרא זול יותר, חברים בבית.
הרבה יותר זול עבור ג'ייסון ובריאן.
זה אומר שנזכה לייצר יותר אופנועים, לעזאזל!
אם חוסכים כסף, מקבלים יותר אופנועים!
זה כל מה שאכפת לנו ממנו. בחזרה אלייך, סוזן.
מונאקי, ניו ג'רזי
פגשתי את ניק במרוצים ובמכירות יד שנייה.
לי ולניק יש רעיון דומה מאוד לגבי איך דברים צריכים לעבוד.
הגישה שלנו ממש דומה.
אנחנו מחליפים הרבה רעיונות אחד עם השני.
העבודה על פרויקט הדי-איי-איץ' באמת חיברה בינינו
כי זה היה בזמן הקורונה והכול,
היינו מדברים כל יום.
זה היה פרויקט מאוד תובעני.
למזלנו יש לנו קטע של "מה דעתך על זה?"
"מעולה". אם הייתי רוצה ורוד, הוא בטח היה אומר "מגניב"
ואם הייתי רוצה כחול, הוא היה אומר "הכחול מתאים". אנחנו באותו ראש רוב הזמן.
פרויקט כזה, בלי הצוות והשותף הנכונים,
היה סיוט מוחלט.
אני חושב שניק ואני דומים במובן הזה
שהאופנוע יגיד לך מתי הוא רוצה להיות מוכן.
כן, חלק מורכבים בקלות וחלק נלחמים בך כל הדרך.
זמן הביצוע האידיאלי היה שנים,
אבל ג'יי רוצה את זה בכמה חודשים לדעתי.
החלק הכי מפחיד עבורי הוא באמת לתת להם את הכבוד הראוי.
ליצור משהו שיעמוד במבחן הזמן
ויעמוד בכל הרכיבות שנעשה עליהם.
ג'יי דוחף את המכונות האלו חזק מאוד.
אני רוצה לגרום להם להיראות בדיוק כמו שחזור, או אופנוע מקורי.
יש כמה הבדלים מובנים,
כי אנחנו מסתמכים על צילומים היסטוריים.
האופנועים האלו לא קיימים.
אפילו האופנוע במוזיאון הוא סוג של דוגמה חד פעמית.
היו מחליפים את האופנועים האלו כמעט בכל מרוץ.
ניק ואני, פשוט על ידי העבודה שלנו
עם הטכנולוגיה המודרנית של 2025,
ניתן לזה את הטאץ' שלנו בכל מקרה. איך אפשר שלא?
פשוט על ידי זה שאנחנו עושים את זה כיום, זה יהיה קצת שונה
ממה שעשו לפני יותר ממאה שנה.
לדעתי בפרויקט כזה חייבים לחלק את העבודה על דברים מסוימים
כדי שזה יקרה בקצב הדרוש.
אני התמקדתי בעיקר
בבניית השלדות ובייצור.
אני חושב ששנינו באמת מוכשרים.
ניק יכול לעשות כמעט כל מה שאני עושה, ואני יכול את מה שניק עושה.
אבל ניק הוא בונה מנועים מטורף.
אני עובד על אופנועים מאז שהייתי נער,
על אופנועי שטח וכו'. אני מניח שככה כולם מתחילים.
התחלתי עם מנועי "שאבל הד" ו"פאן הד",
קניתי ומכרתי חלקים כי לא היה לי כסף.
הלכתי למכירות יד שנייה, לקחתי חלק פה וחלק שם.
אני מתעסק עם אופנועים מאז גיל 17.
בניתי את האופנוע הראשון במוסך של אמא.
התחלתי להתחרות במרוצי אופנועים זמן קצר לאחר מכן.
הייתי מקעקע במשך 15 שנה.
אופנועים היו המוצא היצירתי שלי מעבר לעבודה הרגילה.
ואז כשהגיעה הקורונה והכול נסגר,
היו לי הרבה עבודות צדדיות על אופנועים.
כשהכול נפתח מחדש אחרי הקורונה, הייתי כל כך עסוק באופנועים
שאפילו לא חשבתי לחזור לקעקע.
בחיים לא חשבתי כשנכנסתי לעולם האופנועים
שאבנה את האופנועים הנדירים בעולם בשביל אקוומן.
זה די מטורף.
אלוהים, תראו כמה זה יפה.
זה באמת האופנוע הכי יפה, לא?
וואו. -נראה כל כך טוב.
כמה מהר הדבר הזה נוסע לדעתך?
בדרך כלל 160 קמ"ש עם ההילוכים הנכונים. -מפחיד.
הנעה ישירה, כמעט בלי בלמים. -וואו.
יהיה מדהים אם השניים האלו יעמדו זה לצד זה.
אלוהים.
אנחנו נתחרה בהארלי.
זה די מדהים. החלטנו ליצור את הבלתי אפשרי.
אנחנו בונים אופנועי באנג'ו, די-איי-אר וסי-איי-סי.
יצרנו את זה על סמך תמונה.
אפילו לא ידענו מה הצבע, אבל...
תראה את זה.
אתה לא ייאמן. וואו.
זה הרומר. זה הרומר הסטנדרטי.
וגם הכידון הזה. אלוהים ישמור.
הכל מכני. וואו.
אלוהים, אחי.
תראה את זה.
אחי.
מה זה לעזאזל? -זה סייקלון מדגם אר-15.
בזמנו, סטרנד ייצר שלושה אופנועים שונים.
היה לו אופנוע מרוץ, אופנוע כביש, ודגם שהוא קרא לו "סטריפ סטוק".
זה היה בעצם כמו ספידסטר, וזה האר-15 שאתה רואה כאן.
זה הדגם הזה כאן? -כן.
ספידסטר.
יש לו את כל הפינוקים של אופנוע כביש,
כמו מצמד, בלם, מדרסי רגליים. -כן.
אבל הוא משופר ישירות מהמפעל.
אתה יחיד במינך, אדוני. אתה ייחודי.
איך אתה עושה את זה?
יש אנשים שיקראו לזה אוטיזם שהפך לנשק.
אלוהים, אחי. לא ייאמן.
אחי, אין דבר כזה בעולם.
אלוהים, אחי.
תראה מה זה עשה למגפיים שלי.
הדבר הזה הולך להיות פשוט מפחיד.
בדרכים. ניק, תודה שהגשמת לי את החלומות, אחי.
בנאדם. -אני לא יכול לחכות לראות את זה.
ופשוט להעמיד את כולם בשורה.
לנסוע ב-160 קמ"ש על שלדת אופניים
עם מאה אחוז מתנול. זו בעצם פצצה.
אתה רוכב על פצצה ונוסע במעגלים.
פשוט, אני...
לעשות את זה בשנות העשרים ולדחוף את גבולות המהירות...
מעולם לא חוויתי את זה.
ורציתי לקחת את זה לשלב הבא.
יהיו לנו שלושה באנג'ו, די-איי-אר אחד, שני סי-איי-סי...
הקנות', שמעולם לא ראיתי.
ראית אחד. -וכמה מנועי וי-8.
וכמה מנועי וי-8, כן. כמה וי-8.
זו הולכת להיות מסיבה. עלינו רמה מהעונה הראשונה.
תחגרו חגורות.
הוהנוואלד, טנסי
עמוד שם, חבר.
לראות את כל החברים החדשים והישנים
מתאחדים למען אותה מטרה,
אחרי שנים של בניית המכונות הבלתי אפשריות האלו,
והכל מתממש. אני חושב שכולם היו בשוק.
תראו את זה. -וואו.
הו, בייבי.
שב על זה, בייבי.
צבע מקורי, די-איי-אר.
אל תבקש שאשב על משהו שאני לא יכול לרכוב עליו
כי אם לא, אני אפילו לא רוצה לשבת עליו.
אתה רוכב על כולם.
אנחנו רוכבים על כולם.
עבור חובב אופנועים, זה רגע משמעותי מאוד.
סבי סבינו היו אלה שעשו את זה, וזה עדיין חי.
זה עדיין בנשמה שלנו, ואנחנו מחזירים את זה. הם נהנו, לעזאזל.
זה כמו לחזור 120 שנה, 110 שנה לאחור.
כאילו, בחיי.
אלו היו ענתיקות במשך עשורים, נכון?
ורק הסתכלו עליהם ודיברו עליהם. -אי אפשר היה להניח עליהם יד בשום מצב.
כן. ועכשיו הם כל כך יקרים,
שאף אחד לא מניע אותם או רוכב עליהם. כלומר...
זה הדבר הכי קרוב למציאות.
יהיו לנו שלושה.
שלושה נגד שלושה.
יש לי מקום שבו הדברים האלו תמיד יהיו רצויים בחוץ.
אחי, זה הולך להיות טוב.
כל אחד מהם. אלוהים.
תודה, בילי. -אתה חייב לעשות משהו.
עשית עבודה יפהפייה, בנאדם. יוצא מן הכלל.
כן. תודה.
כשגדלתי הערצתי את כל האנשים האלו,
וכל כך מגניב להתחבר לחבר'ה האלו ש...
אני לא רוצה לומר "גיבורים" אבל הם הגיבורים שלי,
כי הם פשוט אגדיים, הם בונים את הדברים הכי מגניבים בעולם.
היכולת להחזיר לחיים משהו אגדי כמו הסייקלון,
פשוט מרגיש לי כמו חלום.
רומרס
טוב, זה סוג של...
3 האופנועים הבאים הם הכי גדולים שיש.
זה בהחלט חלום שהתגשם, לבנות אותם עם החברים שלי.
הרעיון הזה, שאפשר לעשות את זה אז...
תראו את זה. זה הבאנג'ו. זה הוי-8.
אנחנו הולכים להתחרות איתו, באנג'ו ניקל.
זה רגע חלומי. אני לא מאמין ששלושתם כאן יחד.
זה סוף החלום, ממש כאן.
הנה.
בחיי, תראו אותו.
מספיק נוצץ?
מת על זה, אחי.
מת על זה. -עשיתם עבודה טובה.
תודה.
תראו.
זה די מדהים. החברים שלנו, טום ושון, עם קומפטישן דיסטריביושן,
הם סרקו פחות או יותר הכל.
שלחנו אליהם את זה.
ושני התותחים האלו, בריאן וניק...
אלה שטויות. -הנה זה.
שטויות.
והשלושה האלה, זה לקח לי...
זה של ווקסלר.
ברגע שראיתי את זה, זו היתה ההשראה הגדולה.
זה ממש השיא.
זה גם פשוט כדי לתת כבוד להארלי,
כי כולנו אוהבים אותו כל כך.
עכשיו נתחרה על המפלצות האלו
ויהיה מגניב אם אלו יהיו המזכרות
מכל מה שעשינו, מכל ההשראה ומהחברים הוותיקים.
נכון או לא?
זו יצירת אמנות, חברים.
מה שאנחנו עומדים לעשות...
זו כנראה תהיה הפעם הראשונה שסדרה של אופנועי מרוץ באנג'ו
יעלו על מסלול מזה מאה שנים או יותר.
לקחת את מנוע המרוצים הכי נדיר של הארלי-דוידסון,
בעצם שיא הפיתוח שלהם משנות העשרים,
ונעמיד אותו למבחן לראשונה מזה מאה.
אני קצת לחוץ, למען האמת.
נרגש ולחוץ.
אבל אני חושב שזו זהירות בריאה.
הדברים האלו נסעו מהר ביותר ועשו דברים מטורפים בזמנו,
וזה כנראה יהיה אותו דבר כעת.
העניין עם האופנועים האלו הוא שהם מעולם לא היו בטוחים מלכתחילה.
בכל פעם שאני מגיע למסלול מרוצים
אני אתחרה עם אופנוע עתיק בלי בלמים ומצמד,
זה הריגוש הכי גדול שיש.
הלב שלי מתחיל לדפוק, הגוף מתחמם. אני פשוט...
אתה מכיר את ההרגשה כי עשית את זה בעבר, אבל עדיין...
זה כמו צניחה. אתה קופץ ממטוס ולא יודע מה תהיה התוצאה הסופית.
אתה מקווה שתהיה בטוח, שהכול ייגמר בטוב, אבל פשוט לא יודעים. זה סיכון מהסוג הזה.
יש רק קומץ אנשים שראו את כל האופנועים האלו יחד, ועובדים.
לראות את הסייקלונים ואת כל אופנועי ההארלי השונים,
זה פשוט ייחודי. אני חושב שכולם היו בהלם.
זה באמת כבוד כי כל החברים מתאחדים
כדי להגשים חלום,
בתוך מסגרת זמן ובעבודה לאור מזג האוויר והתנאים.
כל אופנוע היה כל כך שונה.
כל אחד מהם העניק חוויה אחרת.
לכן זה היה כה מיוחד בעיניי.
כל אופנוע, הדרך שבה השלדות נבנו,
לכל אחד היו תנוחה שונה, תחושה שונה, נהמה שונה.
מעולם לא רכבתי במסלול בוץ לפני כן.
אתה מגיע למצב מושלם שבו אפשר באמת לרכוב על הדופן.
זו פשוט תחושה כל כך שונה. יכול להיות לך רגע מושלם שכזה.
אתה מודע לחלוטין.
אתה כל כך בתוך הרגע, ואתה מרגיש הכול.
זו סערת חושים.
הצלילים הם משהו מעולם אחר.
הריחות, המהירות, התחושה על האופנוע, הדרך שבה האופנוע מרגיש את המסלול.
ובסיבוב של המצערת, אתה פשוט מפיח חיים בחיה הפראית הזו.
לראות את החבר'ה עולים על המסלול, לא ראיתי דבר כזה בחיים.
הרעיון לצלם את מרוץ הלוחות כמו שאנחנו עושים, להיות חלק מזה,
להכניס את המצלמה לשם, היכולת לחוות את זה,
אנחנו רוכבים יחד עם הרוכב.
זו הייתה חוויה די מדהימה.
אני חייב להגיד לכם, כשצפיתי בכל העונה הזו,
מוזר להגיד, אבל...
צפיתי בה, ואני יודע כמה קשה עבדנו עליה,
ופשוט היו לי דמעות בעיניים.
זה מטורף, אני רק צופה באופנועים.
אבל בכיתי כי אני יודע כמה אנשים השקיעו עבודה קשה
כדי לגרום למנועים האלו לנסוע בשבילי, כדי שאוכל להראות זאת לעולם.
ובזכות החוויה הזו, חיברתי בין כל החברים שלי.
וזה היה פשוט מגניב בטירוף.
לראות את זה, מהשקיעה ועד הלילה.
ופשוט הרוח של כל זה. אני פשוט כל כך אסיר תודה. כל כך אסיר תודה.
תרגום: ירדן טל Iyuno