Так!
ОСАКА, ЯПОНІЯ
Чудово.
Годиться. Беру.
НА ДОРОЗІ З ДЖЕЙСОНОМ МОМОА
ОКЛЕНД, КАЛІФОРНІЯ
4Q CONDITIONING
Чекайте.
Для мене це Святий Грааль.
Для мене це грандіозний початок другого сезону.
Це моя велика мрія.
Я хочу зробити те, про що ми говорили,
мріяли, те, чого я ще не робив.
Я хочу зібрати байк.
Найунікальніші наразі військові моделі, військові байки.
1942-го, 1943-го, 1944-го.
-1943-го не вийде. -Ми знайдемо неможливий 1943-го.
Деякі байки з лінійки Гарлі дуже важко знайти.
Наприклад, Наклхед 1943-го.
Варто зауважити, що у 1943-му році виробництво цивільних Гарлі-Девідсонів
суттєво знизилося, до сотні з гаком байків однієї моделі за рік.
Бо багато виробничих потужностей працювало на армію.
Я мрію знайти ці військові байки
по всьому світу і повернути їх.
Ви двоє - улюбленці Японії.
Якщо існує--
Якщо обрати двох людей, яких Японія любить найбільше,
то це Макс Шааф, 4Q, і Сайкл Зомбіс.
З Сайкл Зомбіз не буває типу:
«Ці байки стоять на складі».
Я збираю байк і кажу: «Він готовий».
А потім хтось звертається до нас. Найчастіше з Японії.
Не знаю, чому. Мабуть, там цьому приділяють багато часу.
Японська мотокультура,
я пізнаю через них американську історію байкерства.
Я багато чому навчився у японців.
В якийсь момент вони збагнули,
що всі хочуть 1936-й, бо це перший рік,
але найбільш рідкісні 1943-й та 1944-й роки, воєнні роки.
Найрідкісніші з найрідкісніших.
Що я можу зробити, щоб запустити процес?
Я хотів згуртувати друзів,
які зберуть ці чопери власноруч з військових моделей.
Вони зберуть власних Свиней війни.
Якщо такий рідкісний байк 1943 року повернуть сюди, у музей,
це буде великою честю,
адже ці байки повернуться на батьківщину.
Японці скупляли американські речі
ще до того, як американці зацікавилися раритетом з 1950-х
чи вінтажними Levi's.
Тут люди хапаються за новинки.
Ось чому стільки байків опинилися там.
Не так, типу: «Круто, треба вникнути в це».
Один мій друг взяв кредит на 15 років, щоб купити старий байк.
-Так. -Для них це не тренд.
-Це життя. -Стиль життя.
Вони доклали стільки зусиль, щоб перевезти їх туди.
Не уявляю, наскільки це було страшно.
Мови не знаєш. Приїздиш в Америку,
і купуєш те, що побудували в середні 1940-х років,
під час найстрашнішої війни.
У людей різняться думки щодо продажу байків за океан.
Наша історія відходить десь туди.
Цих старих байків обмежена кількість.
Це правда.
Вони часто катаються на них. Доглядають їх.
Вони захоплені цим.
За цим цікаво спостерігати, бо так і має бути.
На них треба кататися.
Це буде крута мандрівка за океан.
Стрибаємо з головою.
Я полечу в Японію і куплю цей байк?
Та ну. Так не буває.
Ніхто не викупляє байки в Японії.
ТОКІО, ЯПОНІЯ
Макс!
Чудовий день!
Крутий чувак.
ЮДЖИН АСАНО
Ого. Ну, не знаю.
Я не брехатиму.
НАКЛХЕД 1937 РОКУ
Це один з найкрасивіших
байків, які я бачив.
Круто, що Джей знає кількох місцевих,
домовилися в Інстаграмі, побачили дещо.
Він купував Наклхед 1937 року кольору слонової кістки.
Аж раптом з Порше виходить наш друг.
Я такий: «Привіт!» А він показує фото.
«Твій батько на байку два роки тому в Мунайз».
Байк 1937 року з заводу. Це найкраще, на чому я катався.
Він просто--
Він ідеальний.
Ми щойно приземлилися.
Він не часів Другої світової, але він досі як Святий Грааль.
Побачити його всім разом,
такого ще не траплялося.
Непогана така затравка.
Глянь, як круто.
Всі лампочки на панелі робочі.
Знайти такі старі машини, що вижили,
які побудовані ще тоді, незаймані, просто поховані,
треба докласти зусиль, щоб знайти такі
і налагодити стосунки з цією людиною.
Чоловік володів байком 50 років,
тому ти повинен бути зацікавлений у цій справі
і мати змогу щось переглянути.
Кожна деталь вписується ідеально, розумієш?
Як двигун?
-Наче швейна машинка. -Точно.
-Здуріти можна. -Не знаю.
Все. Окрім рокерів.
Ні, чувак. Це крутий байк.
Відійди.
В Японії така культура. Місцеві
дуже уважні до всього.
Тому вони звертають увагу на позачасову цінність,
а не на щось швидкоплинне.
Я побачив його на eBay і закохався.
Потім він опинився у Юджина,
а тепер він твій.
Я поверну його.
Ми повернемо його до музею, поставимо поряд з 1936-м.
Зелений з білим.
-Королева Айворі. -Ого.
-Він каже-- -Ідеально.
Це естафета.
-Так, естафета. -Так, він п'ятий.
-І передає естафету тобі. -Я шостий.
-Шостий. -Моє улюблене число!
Так, шоста естафета. Я в захваті.
Зустрітися з колекціонером, сподіваючись,
що він віддасть щось дуже дороге серцю,
що він вишукував все своє життя,
це як його визначення, як щось
дуже важливе та рідкісне.
І ти такий: «Я поставлю його сюди
і заберу назад на батьківщину».
Будинок Юджина.
У нас Король Айворі.
Точніше, Королева Айворі, так?
-Її звати Сілкі. -Так.
-Ти задоволений? -Безмежно. Вона красуня.
ЛИШЕ ГАРЛІ
ЛОС-АНДЖЕЛЕС, КАЛІФОРНІЯ
Мене звати Ерік Еспіноза.
Я власник компанії одягу UNIF Clothing.
Люди називають різні числа,
але цих байків трохи більше сотні в усьому світі.
НАКЛХЕД 1943-ГО
Багато з них не дійшли до наших днів.
Я можу підрахувати кількість оригінальних на пальцях рук.
Більшість людей навіть не бачили його особисто, тим паче не каталися.
Наклхеди періоду 1943-1944 років -
це менше ніж 70-80 байків, випущених за рік.
Побачити хота б один наживо - надзвичайна рідкість.
Це така річ, що скільки б у тебе не було грошей,
ти не зможеш дістати Наклхед 1943-го.
Хтось може прийти і сказати: «Я хочу Наклхед 1943-го».
І ти такий: «Бажаю успіху».
Гарлі випустили близько 115-130 байків у 1943-му.
А тепер ми шукаємо такий.
ТОКІО, ЯПОНІЯ
ГАКУ ЙОКОМІЗО ХОКОГОЛІК
Там були байки, які він дуже хотів.
Понад усе він хотів байк 1943 року в оригінальній фарбі,
який був у Гака від Хокоголік.
Однак те, що хотів Джейсон, не продавалося.
Це байк мого друга.
А він такий: «Ходімо, я зачарую його».
Джейсон це вміє.
Ти купуєш байк
в оригінальній фарбі, один такий з 12-ти чи з 15-ти.
Модель часів Другої світової війни.
Вважається рідкістю у світі.
Звісно, в США їх найбільше,
але вони також розкидані по Японії та Європі.
Кота з «Роллер, Ріппер Мегезін» - близький друг Макса.
Я давно знаю Коту, а він дружить з Гаком.
На фото виглядав інакше.
Я летів у Японію і дуже хотів зустрітися з Гаком.
Для мене він один з кращих в Японії.
Тож я мав нагоду зустрітися з ним і побачити його байки.
Він був у журналі, і я побачив байк 1943-го,
який викликав у мене чимало емоцій.
-Потужний. -Так.
Ось він.
Найкрутіший байк, який я бачив. Глянь на нього.
Дідько.
Ого.
Я був шокований тим, як Гак збирає байки.
Крихітний гараж з найкращими деталями у світі,
але приміщення тісне, і він працює на підлозі.
Ти чуєш про щось, потім ідеш в той гараж,
відкриваєш це, слухаєш історії.
Це і є пошук, очікування.
Ми з друзями прилетіли в Японію, щоб потрапити в цей гараж.
Він не говорить англійською,
а я не говорю японською.
Яка краса.
Боже.
Хороше паливо.
Боже, який він крутий.
Я знаю Гака вже десь 17 років.
Гак якось ночував тут, років 10 тому,
і тоді я не розумів його.
Деяких збирачів чоперів прославляють заслужено,
а деяких з причин, які я не можу пояснити.
Гак дуже заглиблений в історію чоперів,
він збирав їх, здається, 30 років.
У нього дуже хороший смак.
Великі яйця Гака вже погнули його верх.
Це твої яйця погнули?
-Мої яйця? Так, надто великі. -Надто великі.
Те, що у нас з Максом теплі стосунки,
робить передачу трохи легшою,
а продаж не таким, де Джей каже:
«Гей, ось тобі гроші. Щасливо. Я поїхав».
Бо зазвичай так все й відбувається.
А тут Джей такий: «Ми повернемо цей байк до Америки.
Поїхали з нами. Покатаєшся там».
Ти здійсниш подорож країною до музею Гарлі,
і байк залишиться там.
НАКЛХЕД 1944 РОКУ
Та на ньому мої тату.
-Давенпорт? -Так.
Давенпорт? Гей, я там виріс, штат Айова.
Я виріс в Айові. Народився на Гаваях і виріс в Айові.
Бро, гавайське тату з Айови.
Чорт, оце круто.
Джейсон дуже--
У нього є харизма.
Він дружній і вміє приваблювати людей.
У Джейсона талант притягувати до себе людей.
Ось як ми долаємо бар'єри.
Я хотів, щоб він зрозумів, наскільки це цінно для мене,
яка це велика честь.
Він не приймав жодні пропозиції, а Кота--
Саме він допоміг укласти угоду,
бо вів перемовини між мною і Гаком,
думаю, Гак побачив, наскільки для мене це важливо.
Гаку, може, продаси його мені?
Можливо? Дякую.
Дякую.
Ось це.
-Те саме. -Те саме.
-Те саме, так? -Бо--
На голові.
На голові. Те саме.
-Старий стиль. -Тому він і продає тобі.
Він зробить це.
Так.
Гадаю, спершу вони думали:
«Цей чувак хоче приїхати
і купити в нас те, що колись ми купили».
А я кажу Гаку: «Він захоплюється цим».
Це не колекціонер, який сховає його від сторонніх очей.
У моїх снах.
Я поверну його до Гарлі.
-Щоб всі могли побачити його. -Ми поїдемо.
Це найкрасивіші, що я бачив.
Ми поїдемо до Гарлі-Девідсон.
Мілуокі, ми їдемо!
ЛОНГ БІЧ, КАЛІФОРНІЯ
Я Девід Полгрін.
Вдень я працюю юристом у компанії «Ворлд Покер Тур».
Це дуже рідкісний байк.
Другий за унікальністю з усіх Наклхед.
А у 1944-му їх випустили менше ніж 500 штук.
Ми з Еріком викупили комплект з двох байків
близько п'яти років тому.
Він сказав Джейсону, що в мене був байк 1944-го.
А той відразу набрав мене по Фейстайму.
Я познайомився з Полгріном через Еспінозу.
Ці хлопці полюють разом
і знаходять рідкісні деталі.
Спершу захоплюєшся байком, а потім людьми,
і ви стаєте друзями.
Мені сказали, в нього є байки 1943-го та 1944-го.
Я сказав, до роботи.
Я роблю це не заради грошей. Я ніколи не продаю такі байки.
Я ніколи б не продав такий байк.
Всі божевільні ідеї з байками
я хочу втілити на своїх.
Тому ніколи не робив цього.
Джейсон - єдиний, для кого я збирав байк.
Я щасливий за нього,
бо він цінуватиме цей байк за його сутність.
Сама ідея того, що зібраний мною байк
стоятиме в музеї, неймовірно тішить мене.
Там зберігається історія Гарлі.
Тому мати там байк - це рівень.
ОКЛЕНД, КАЛІФОРНІЯ
У нас багато механіків, але я хотів дати камери
кільком з них, щоб документувати процес.
Тож я попросив Макса та Скотті зняти весь процес.
Я захоплювався фотографією. В дитинстві зробив камеру-обскура.
Це одне з моїх перших кохань.
Саме фотографія. Я не думав, що стану скейтером.
Я планував фотографувати скейтбординг.
Перші гроші я заробив на скейтбордингу.
У мене був список бажанок, де була Leica M6.
Я пішов у крамницю і купив цю Leica M6,
але я так боявся брати її кудись і знімати в Окленді,
бо я в Окленді.
А на ній велика червона цятка.
Я заклеював її, але понад усе
мене лякали люди навколо.
Тоді я зустрів Джесона, який розкидався ними.
Він жбурляв її через стіл, і я подумав, що це панк.
Моя замкнена в ящику з інструментами, у сейфі, загорнута в шовк.
Ми в Японії, я знайшов йому байк через Гака,
і він вирішує дати мені M3 1958-го.
Він дав мені її зі словами:
«Не замикай її в ящику з інструментами».
Я пообіцяв і дотримав слова.
Я не звинувачую техніку у поганих фото.
Це моя провина.
У мене крутий апарат, один з кращих.
Я бачив, як люди роблять неймовірні фото на паршиві фотокамери.
Це мій улюблений тип фотографій.
Ти не намагаєшся здобути нагороду чи вразити когось.
А просто документуєш час.
Особливий день, який скоро витіснить
купа нових спогадів.
Тепер я завжди ношу камеру з собою,
я дуже посередній у цьому, але мені це подобається.
Я не стану найкращим зварювальником чи маляром,
я не був найкращим скейтером.
Я люблю такий стан речей, коли є до чого прагнути.
На лінзі вже видніється латунь,
чорне покриття на лінзі стирається.
Я почав захоплюватися потертостями Leica
і всі відомі фотографи носять ці камери
все життя,
і латунь починає красиво проявлятися крізь чорну фарбу.
Тоді я сказав: «Чорт, я покрию байк латунню
і пофарбую її в чорний колір, щоб нагадувало Leica».
Ось як я подав це Джейсону,
і почув гучне «бро» по телефону.
Як блищить.
У нас є 1942-го, 1943-го і 1944-го.
Це одні з найстаріших моторів Гарлі.
І ми беремо ці мотори, ці Наклхеди,
даємо їм, а вони вже збирають ці витвори мистецтва.
Ось така в мене ідея.
Знаю, це огидно, але виглядатиме круто.
Можна загубитися в збиранні таких, бо я ще й маляр.
І цей дуже надихає мене,
бо я працюю над різними фінішами.
Це нагадує мені мій перший зібраний байк, 4Q,
у мене був обмежений бюджет, але я робив це з таким ентузіазмом.
Я прокидався о восьмій ранку,
йшов у гараж і проводив там весь день.
Боже.
-Чувак. -Буде круто.
Ці штуки.
Я зараз скажу одне кліше,
достатньо однієї деталі,
щоб тобі захотілося зібрати байк.
Ти докладаєш стільки зусиль. Все змінюється.
Твої відносини з цим змінюються.
Він зібраний в моїй голові, і це так круто.
Єдиний колір на Leica - це червона цятка.
І я захотів зробити щось червоним.
Але щоб червоний проглядався крізь чорний.
Треба вийти на сонце.
Це теж зноситься з часом.
Це типово - обрати Наклхед будь-якого року.
Все починається красиво, ось так,
я просто мушу віддати цьому належне.
У процесі збору я навчаюся паркеризації,
нанесенні хімічного покриття.
Я занурюю більшість металевих деталей
у спеціальний розчин,
щоб надати їм вигляду гарматної бронзи.
Це було б смішне фото для 10-річного себе з майбутнього.
Бо ти й гадки не маєш, вдається тобі, чи ні,
чи що ти взагалі робиш.
Класно, що воно захищене майже так само,
як хром, наче--
Там є покриття,
яке захистить його від іржавіння і створить необхідний фініш.
-Круто. -Джейсон дав мені повну свободу.
Тому я відриваюся на повну.
Роблю те, чого раніше не робив.
Джей і команда познайомили мене з представником Leica.
Я розповів про цей проєкт.
Що мій друг Дейтон займається ливарством, він переглянув архіви.
Знайшов дещо і надіслав мені.
Є кілька деталей, як ось корпус карбюратора Linkert
з тієї ж епохи, що й байк.
-Це добре плавиться. -Латунь, можемо переплавити їх.
Поглянемо, що у цій коробці.
Так, 1942-й.
Круто, що це мотор Гарлі-Девідсона Наклхед 1942-го року.
Це з тих часів.
Ці деталі зі старих Leica 1940-х років.
Ого.
Ми переплавимо все це.
І зробимо кілька деталей для байка.
-Так. -І воно житиме вічно.
Я колись знімав на плівку
і обожнював це, бо це майже як з байками.
Якась неідеальна деталь на байку робить його таким крутим.
Знаходиш бак з тріщиною,
яку потім запаяли, і лишився слід.
Це наче шрам. Наче спогад.
Процес складання і фотографування
дуже надихає.
Ти повертаєшся у ті спогади,
і навіть незначні недоліки нагадуються мені, як з байком,
як недоліки роблять його кращим і розповідають його історію.
КАМАКУРА, ЯПОНІЯ
-Дай глянути. Боже. -Ходімо на екскурсію.
-Так, заціни. -Тако, у тебе багато байків.
Тако, ти ростеш.
Все розростається.
Цього не було минулого разу.
Боже!
-Така, номер один. Чорт! -Можна пива?
Було круто. Ми зайшли в магазин Таки,
з яким я товаришую.
Він серйозно займається цим.
-Один. Якого року? -1945-го.
-Продається? -Ні.
-Можливо? -Можливо.
Боже мій.
Японія, Японія.
Така захоплювався історіями,
шукав старі байки, відновлював їх,
давав їм друге життя і знаходив нові домівки.
Це було щось схоже.
Ось де ми відчули зв'язок.
У Сайкл Зомбіс така ж історія.
Люди такі дивні.
Інколи нам закидають таке про окремих людей чи групи,
типу: «Вам не має подобатися ця група. Це не оригінальні виконавці».
Ти йдеш засмучений, і я ненавиджу це в людях.
З'явився Така. Я чув про нього. Він приїздив сюди.
І я не знав, крутий він чи ні? Чи має він мені подобатися?
А потім ти вимикаєш цю дурню
і розумієш, що дивися на приємну людину.
Він зайшов у майстерню і сказав: «Чорт, тут так добре».
А я такий: «Про що ти? Про температуру?»
А він каже: «Ні. Тут просто дуже добре.
Це чарівне місце».
Чи що він там сказав, часом я обожнюю переклад з японської.
Він такий прикольний і щирий.
Скотті, Максе. Ви це бачили?
Він закопаний під землею.
-Так. Я бачив це відео. -Глянь на це.
Поряд з автобусом. Його викопали.
Можеш уявити?
Щоразу, як я приходжу до нього, ось байк, катайся. Без запитань.
Він відчиняє весь магазин, половина байків належить його клієнтам.
І вони настільки поважають його, що дозволяють американцям товктися там.
Ого.
Хто це?
Японець. Один з кращих.
Єдиний білий японець. Це білий японець.
Він такий милий.
Я не можу підібрати кращого слова.
Стара душа, приємна людина. Неймовірна.
Ми спробуємо дістати оригінальні.
-Тож. -Тому ми тут.
-Але ми хочемо копію. -Тому ми тут.
-Що в тебе є? -Спробуємо зробити.
Зазвичай ти приходиш, і ми продаємо щось.
А тепер помінялися місцями.
Завжди.
Це прекрасно,
мати змогу потрапити в студію митця.
Побачити те, чим він себе оточує,
щоб йому було комфортно у хаосі.
Хай там як, побачити арт-простір Пікассо не менш важливо,
ніж побачити його роботи.
Уяви поїздку через країну.
Ти теж.
-Він їздить. -Так.
Це круто.
-Так, але я ще подумаю. -Домовилися.
-Треба покататися. -Ходімо кататися.
Я багато подорожував зі скейт-тусовкою, нас було чоловік 10.
Я звик бути у великій компанії.
Я звик, що ми заходимо в ресторан,
і всі гадають, з якої ми банди, або намагаються зрозуміти.
А ще я дуже тихий і стараюся залишати мінімальний слід,
тому хвилювався щодо поїздки з Джейсоном та рештою.
Макс самітник. Він біла ворона.
Це кумедно, бо ми такі різні,
але нас цікавить одне й те саме.
Нас виховували по-різному.
Я люблю жити за 500 кілометрів від Мекки і бути наодинці.
Коли я побачив, що він робить, як їздить на байках,
це вплинуло на мене.
Він нагадував героя. Не люблю слово «герой»,
але він був крутим хлопцем, і я рівнявся на нього.
Це було круто, бо після цього я по-справжньому зрозумів Макса.
Я сказав йому: «Ти давно був взірцем для мене,
те, як ти збираєш байки як ти працюєш».
Це був один з основних підсумків цієї поїздки.
Я був аутсайдером у цій схемі від початку.
Це не означає, що ви мені не подобаєтесь, чи що я проти цього.
Я хочу бути запрошеним.
Але я хочу мати право вибору, поїхати чи ні.
Це через тривожність, і тому що мене так виховали.
Це не пов'язано з тим, що мені хтось там не подобається.
Я дізнався це завдяки Джейсону, і він частіше витягує мене в люди.
Найкращою частиною поїздки було відчуття приналежності,
адже я належу до них, і мав змогу згадати, наскільки це круто.
Це була неймовірна поїздка.
Повірити не можу. Я не бачив нічого подібного в житті.
Я не бачив нічого такого.
Найрідкісніший 1936-го, найрідкісніший 1937-го.
І аж до 1943-го.
Повністю чорний 1943-го, 1944-го,
1945-го.
Чорт!
Здуріти можна.
Скоріше б привезти його в Гарлі і побачити обличчя людей.
Це як снігова куля.
Все почалося з малого, ти озвучив ідею,
а зараз стоїш тут, в оточенні байків та друзів,
вони доклали зусиль, щоб знайти їх,
і хтось знайшов їх.
Ми давно знаємо Гака, Таку і решту,
але з'єднати це все з тобою
і байками, це наче-- Не знаю. Так, Максе?
Передусім ми сказали, що цих людей треба поважати,
бо Гак, Така,
я нещодавно познайомився з Юджином, вони на крок попереду.
Гак розуміється на цьому краще, ніж ми.
Ми рівняємося на нього. Він взірець для нас.
Коли Джейсон озвучив цю ідею, я подумав, що вона непогана,
але ідеї не завжди втілюються.
А потім Гак захотів поекспериментувати. Юджин теж був не проти.
У нас гроші в сумці від Старбакс,
вони дозволили нам покататися, і все закрутилося.
Я в захваті.
Ми зі Скотті зблизилися.
Тепер я знаю Гака краще.
Юджин подарував мені тепер мій улюблений шолом.
А Така завжди відкритий до всього.
Це круто.
Я не думав, що ця ідея зайде так далеко.
Я вдячний всім вам.
Я з дев'ятнадцяти років дивився на них і думав: «Ого».
Мені сорок п'ять, минуло багато років.
Я ще ніколи не бачив їх усіх разом, мені кортить привезти їх додому
і сказати Гарлі дякую.
А потім зібрати всіх своїх друзів.
Бо я люблю вечірки.
-Розважмося. -Так.
БОЗМАН, МОНТАНА
Ого!
1944-й, 1944-й, 1942-й, 1943-й,
1943-й, 1943-й, 1944-й, 1944-й.
Чорт забирай.
Бачити ось так в рядочку найрідкісніші з найрідкісніших,
ніхто ніколи не збирав стільки військових байків.
У нас ціла армія.
Полгріне, йди сюди.
Господи!
-Гаряче. -Глянь, червоний.
Чувак, це кермо, що за кермо?
Фландерс, номер 11.
Вони найкращі.
-Чудово. -Для здоровезних рук, як в тебе.
Боже, це так красиво.
-Оригінальна фарба. -Так.
Це погано. Ого.
Народ, це кермо--
Для 1943-го року це найпростіше і найкраще.
На мій погляд, це найкраще.
-Крута штука. -Бо немає нічого зайвого.
Суцільний кістяк.
Ось що ти отримав би, якби тобі пощастило.
Я хотів би мати той період часу.
Не тисни, Еріку.
-Ніхто не дивиться. -Лише--
Серія триває 45 хвилин.
-Чекайте, ви що, знімаєте? -Так, ми знімаємо.
Ця пляжна тусовка крута.
Натисни клаксон, коли заводиш.
Схоже, ти не дотягуєш до рекомендованої ваги від виробника.
Це показуватимуть по телеку?
Після 25 невдалих спроб,
байк заводився одразу.
З першого чи другого разу.
Загуглити, як його завести?
Пишуть-- Це відео на Ютубі.
Всі, хто катається на байках, знають, що настає час,
коли: «Що ти робиш?»
Іноді здається, що таким чином всесвіт каже
зачекати трохи.
А потім все працює як слід.
НАКЛХЕД 1942 РОКУ
Глянь на ці труби! Якого біса?
Якого біса?
Чорт забирай.
Сержант, 1942-й.
-Гарлі-Девідсон. -Назва байка «Кривава бійня».
«Свині війни більше не мають влади. Божа рука пробила годину.
Судний день, Господь кличе. На колінах повзуть свині війни».
Ось що мене надихнуло.
Чоловік пішов на війну, в нього був байк, і коли він повернувся,
він змінився і бачив, як змінилися речі, і це змінило його назавжди.
Зануритися в це натхнення.
Уявити, як ці чоловіки стояли під стіною з шоломами
і вишкрябували на ньому ці слова.
Знаєш, вірш, Біблія.
Це остання сторінка з Біблії, Об'явлення22.
Просто вирвана і приклеєна сюди.
Це квіти, можливо від коханої, яка лишилася вдома.
Мій друг Дейтон займається ливарством.
Він казав, що зайде.
Leica надіслали йому деталі зі старих моделей 1940-1942 років.
Ми переплавили їх на два карбюратори Linkert.
-Ось вони. -Чорт забирай.
І важіль перемикача передач.
То ось з чого він?
-Ого. -Це буквально--
-Кляті часточки війни. -Наче переплавлена машина.
Той байк був окопним мистецтвом.
Він наче сумує за родиною,
або на ньому вигравіювана певна пісня.
Але кожна деталь зношена, побувала з ним в окопах.
-Красиво. Це красиво. -Дякую.
Мені кортить завезти його у Мілуокі.
Щоб усі побачили. Вони будуть в захваті.
Дякую. Я просто шокований.
Ти зібрав цю родину і дав нам таку можливість.
Серйозно, камери Leica були круті,
фотографувати і документувати цей байк.
Це було круто.
У мене є для тебе сюрприз.
Чорт. Коли Джей каже про сюрприз, я починаю нервуватися.
-Я люблю тебе, чувак. -І я тебе.
Я дуже вдячний, друже.
Зібрати цей байк було важко,
бо я хотів зробити його особливим.
Ми їздили по нього в Японію, я черпав стільки натхнення,
щоб взяти фінальний продукт і поганяти на ньому,
додати йому пробігу,
обкатати ці байки, ось у чому суть.
Це було справжнє свято.
Його байк був таким елегантним, виставковим, незайманим.
Проглядається золото.
Знаєш, як у Leica.
Це перше, що я зробив шість місяців тому.
Покрив рамку латунню і хотів,
щоб він став історією. Ці труби приклеїв пістолетом.
Вони почнуть іржавіти. Бак покритий лаком 70-річної давності.
Я розлив на нього бензин. Глянь, як круто.
-Підходить під кришку. -Ого.
Ці лампи зі старого французького літака 1940-х.
Ти наче відкриваєш книгу.
І все це перетвориться на щось інше.
Ми можемо перевірити рамку.
Можемо щось нашкрябати на ній.
Ось тут вже видніється, бачиш?
На сітці.
Як твоя Leica.
Як її обертова частина.
ВІЙНА І МИР
Бачиш, як проглядається. Я не хотів просто стилізувати.
Я хотів, щоб це сталося в процесі.
-Так і має бути. -Так.
Собачий свисток 1940-го.
Ця дрібничка, талісман.
-Що за фара? -Це найкраще.
Я навіть не хочу казати на камеру.
Він твій.
Чувак, цей байк--
Це вже обкатане, воно буде червоним
-і потім-- -Так.
Це стане червоним, а те латунним?
Рамка стане латунною, а сидіння червоно-бордове
з чорним поверху, як фарба.
Бак, крило, це оригінальні деталі Гарлі,
вони теж змінять колір. Вже змінюють.
Ого.
-Так. -Це найкраще.
Я теж так думаю.
Це так просто, чисто і водночас складно,
але, знаєш--
-Це витончено. -Точно.
-Вони-- -Так.
Як красиво.
Дуже красиво.
-Люблю тебе. -І я тебе. Дякую.
-Так. -Я радий, що сподобалося.
Я в захваті. Так складно і просто водночас.
Чорт.
Я щасливий. Я в захваті.
Я встиг засумувати за ним, як тільки його забрали.
Коли я став актором, у мене був лише один байк
і купа людей, з якими я хотів попрацювати.
Ти бачиш багато класних байків, багато з них поїхали до Японії.
Сама ідея, поїхати в Японію,
щоб повернути те, що тобі подобається,
і мати змогу розділити це з іншими, повернути їх Гарлі,
щоб вони стояли у музеї.
Все почалося із шаленої ідеї,
ти не знаєш, чи вона вигорить,
і ось ми тут.
Я прочитав одну цитату дорогою сюди.
Я відкрив книгу, яку зараз читаю.
«Є люди, які не вписуються,
яким на місці не сидиться.
Вони розбивають серця близьких і рушають в дорогу як заманеться.»
І я такий, чорт, це ж бродяги. Це ми.
Нам не сидиться на місці.
Байки диміли, а ми гнали на них
грунтовими кам'янистими схилами майже в режимі виживання.
Ти задумуєшся, скільки всі вони коштують?
Я дивлюся на Джея і просто їду, бо ми катаємося на них, а не ховаємо їх.
А Джей такий: «Якщо зламаємо, відремонтуємо, погнали».
Ось у чому сенс. Кататися на них.
Ніхто не думає, дивлячись на тебе:
«Я в захваті від того, що ти робиш. Не зупиняйся. Втілюй свої бажання».
Я не чув такого, особливо щодо цього байка.
Типу: «Бро, це твоє бачення. Ти митець. Твори».
А Джейсон вказав нам напрямок.
Він такий: «Вперед, погнали».
Або ти зі мною, або спостерігаєш за цим збоку.
Він дає поштовх. У нього є ця іскра.
Мені пощастило, що я його маю.
Я завжди готовий бути пальним для його іскри. Вперед.
Для мене, як для японця, процес
перевезення мотоцикла з Америки в Японію,
а потім повернення його до Америки, щоб віддати у музей - це щось
дуже незвичне, неможливе.
Я звичайний байкер, в якого немає майстерні.
Для мене це честь.
МІЛУОКІ, ВІСКОНСИН
ЗНЯТО НА ПЕРЕКРИТІЙ ДОРОЗІ. НЕ ПОВТОРЮВАТИ.
У такі моменти хочеться вщипнути себе.
Коли ми вдруге проїжджали міст, розпорошившись,
я глянув на Джея і на Скотті,
це було сильно.
Це було потужно.
Наче шалений вибух енергії. У мене аж мурашки побігли.
Байк був бездоганний. Це був ідеальний момент.
Я працював над цим байком, збирав його, ганяю на ньому.
Присягаюся, в той момент я відчував
поколювання, мурашки, навіть сльозу пустив.
Бо це надзвичайне відчуття,
коли ти починав з ідеї, а тепер втілюєш її.
Ми всі женемо дорогою.
Заїхати в групу фанатів Гарлі-Девідсона
було крутим досвідом, таке точно не забудеться.
Мотоцикли, які привіз Джейсон,
для нас як для компанії і культури
слугують вікном у наше минуле.
Те, що Джейсон здобув ці байки - це щось надзвичайне та неймовірне.
Ймовірно, лише він міг таке провернути.
Треба мати мережу знайомих та друзів, які знатимуть людину,
яка знає того, чия тітка мала такий байк, чи щось типу того,
мати такі зв'язки, як у нього.
Я вважаю, все вдалося завдяки йому.
Крихітко. Ти вдома.
Ці байки дуже рідкісні,
і тепер вони всі в одному місці,
яке було збудоване саме для цього.
З Гарлі-Девідсон треба пам'ятати,
що це спадок, ці байки в наших ДНК.
Все це має сенс, бо тут їх виготовили.
Це важливо, це має значення.
Тепер все стало на місця, і це потужно.
Багато людей говорять про свої мрії,
але мало хто втілює їх.
Джейсону вдалося здійснити свою мрію.
Він завжди на позитиві.
Думаю, він зміг залучити друзів,
бо володіє цими двома якостями,
так він і втілив це.
Я був зворушений.
Це був один із найбільш плідних моментів,
пов'язаних з байками,
бо я об'єднав стільки різних людей
з усього світу.
Ого.Так.
Так круто.
Але це все, що я люблю. Все, що хвилює мене.
Це зводить мене з розуму.
Це всі мої дивацтва.
Приїхати в Гарлі з найкращими байками
і лишити їх у музеї.
Це наче-- Нічого не лишилося.
Краще бути не може.
Водночас поряд був мій син,
він міг покататися і повчитися у кращих з кращих,
це особливий момент. «Вщипніть мене» момент.
НА ДОРОЗІ З ДЖЕЙСОНОМ МОМОА КОЛЕКЦІЯ ДРУГОЇ СВІТОВОЇ
Ти думаєш про тих, хто повернувся з війни, що вони робили,
як додавали частинки себе.
Твій байк протилежність байка Скотті,
який схожий на окопне мистецтво.
А байк Макса - це краса і сексуальність.
Матісс, Пікассо, Рембрандт,
у кожного є свій стиль,
і те що ви зробили, поповнили колекцію.
Я в захваті. Не дочекаюся, коли всі побачать це.
-Оце бачення. -Всім дякую.
Дякую за втілення цієї мрії.
Я побував у цих місцях, завів нових друзів,
і відчуваю, що отримав в рази
більше, ніж заплатив.
Насправді треба було б залишити той байк собі.
Але якби я не віддав його,
не зміг би поїхати сюди цього разу.
І хоча я віддав свій байк, я отримав набагато цінніший досвід.
САЛУН «СПРАГЛИЙ БИК»
ФОТОГРАФІЯ МАКСА ШААФА
ФОТОГРАФІЇ СКОТТІ СТОПНІКА
ФОТОГРАФІЯ МАКСА ШААФА
ФОТОГРАФІЯ СКОТТІ СТОПНІКА
Переклад: Viktoriia Lynnyk Iyuno