Da!
OSAKA, JAPONIA
Frate, e tare.
O iau!
ÎN CĂUTAREA INSPIRAȚIEI
OAKLAND, CALIFORNIA
ATELIERUL 4Q CONDITIONING
Pentru mine, ăsta e Sfântul Graal.
E ceva uriaș, practic asta a dat startul sezonului II pentru mine.
Ăsta a fost marele vis.
Vreau să fac ceva despre care tot am vorbit,
am visat, ceva ce n-am mai făcut până acum,
vreau să construiesc o motocicletă cu tine.
Astăzi motoarele mai speciale sunt modelele de război,
motocicletele de război. Din anii '42, '43, '44.
- '43 e imposibil. - Deci am stabilit că '43 e imposibil.
Unele motociclete din istoria Harley sunt extrem de greu de găsit.
Un exemplu este Knucklehead-ul din 1943.
Ce trebuie să-și amintească lumea este că, în 1943,
producția de Harley-Davidson civile
a scăzut la un nivel incredibil de mic, cam sută și ceva de motociclete pe an,
pentru că mare parte din producție mergea către armată.
Ăsta e visul meu,
să găsesc acele motociclete de război peste tot în lume și să le aduc înapoi.
Sunteți idolii Japoniei.
Dacă mai sunt doi oameni iubiți de Japonia,
ăia sunt Maxwell, fratele meu de la 4Q, și Cycle Zombies.
Cycle Zombies nu e genul ăla de atelier
SCOTTY STOPNIK ATELIERUL CYCLE ZOMBIES
care mai are motociclete pe stoc.
Pur și simplu făceam o motocicletă și ziceam: "Asta-i gata."
Și imediat ne căuta cineva.
Și de multe ori era câte unul din Japonia.
Și habar n-am de ce.
Dar am petrecut mult timp pe-acolo.
Cultura moto japoneză...
MAX SCHAAF ATELIERUL 4Q CONDITIONING
Am învățat multe tocmai din felul în care ei studiau istoria moto din SUA.
Am învățat multe de la constructorii japonezi.
Au fost destul de isteți să-și dea seama, la un moment,
că toți vor un model din '36 fiindcă e primul an,
dar cele mai rare sunt '43 și '44, anii de război.
Pentru mine, e cea mai rară.
Și mă întrebam ce-aș putea face ca să-i entuziasmez pe oameni.
Voiam ca niște prieteni de-ai mei să construiască
choppere făcute manual, pe baza modelelor Warbike.
Ca să-și facă fiecare propriul Warpig.
Faptul că motocicleta aia din '43 a fost adusă înapoi aici
și dusă la muzeu e o mare onoare.
Este o onoare ca motoarele să revină unde a început totul.
Japonezii cumpără obiecte din cultura americană
ERIC ESPINOZA
de dinainte ca americanii să aprecieze anii '50 sau Levi's.
Aici, lumea trecea deja la următorul lucru nou
și cred că așa au ajuns acolo atâtea motoare și alte chestii.
Nu e genul de fază în care zic: "Ce tare, mă bag și eu."
Am prieteni care au făcut un credit pe 15 ani pentru motorul ăsta.
Pentru ei nu e o modă, e viața lor.
E stilul lor de viață.
Au muncit mult ca să aducă toate astea acolo.
Nici nu-mi pot imagina cât de intimidant trebuie să fie.
Nu vorbești limba, ajungi în America și cumperi
ceva construit de noi pe la mijlocul anilor '40, în cel mai brutal război.
Unii au sentimente amestecate când vând motociclete peste hotare.
De parcă istoria noastră pleacă pur și simplu de-aici.
Iar motocicletele astea vechi sunt puține, până la urmă.
Chiar sunt. Și merg mult cu ele.
Au grijă de ele. Sunt complet obsedați.
E foarte tare să vezi asta, fiindcă pentru asta sunt făcute.
Sunt făcute să fie conduse, nu?
O să fie o călătorie nebună: prima motocicletă de peste ocean.
Să traverseze oceanul.
Nimeni nu merge în Japonia să cumpere motocicleta asta.
Așa ceva nu se întâmplă. Nu există.
Nimeni nu merge în Japonia să cumpere motoarele înapoi.
TOKYO, JAPONIA
Taxi! Bună ziua, baby!
Japonia e tare, frate.
YUJIN ASANO
N-o să te mint.
KNUCKLEHEAD DIN 1937
E una dintre cele mai frumoase motociclete pe care le-am văzut.
A fost tare fiindcă Jay cunoștea câțiva oameni de-acolo,
vorbeau pe Instagram și mai vedeau chestii.
Și a cumpărat Knucklehead-ul ăsta alb din '37, de un alb ivoriu.
Tipul coboară din Porsche și se poartă ca un amic.
Și eu zic: "Salut, ce faci?"
Arată o fotografie și zice: "Tatăl tău..."
"...stătea pe motocicleta asta acum doi ani, la Moon Eyes."
N-am condus ceva mai original decât motocicleta aia din '37.
Chestia asta e perfectă. Și abia aterizasem.
Chiar dacă nu era o motocicletă din al Doilea Război Mondial,
tot era un adevărat sfânt graal, iar faptul că eram toți acolo
a fost ceva cum rar se întâmplă.
Adică a fost doar aperitivul pentru ce urma.
Frate, cel mai tare e că toate beculețele din bord funcționează.
Să găsești mașinăriile astea vechi, aceste supraviețuitoare,
construite pe vremuri, neatinse și ascunse undeva...
Trebuie să muncești din greu ca să găsești așa ceva
și să construiești o relație cu omul respectiv.
Tipul are motocicleta asta de 50 de ani.
Trebuie într-un fel să demonstrezi ceva
și să știi despre ce vorbești.
La motocicleta asta, toate piesele se potrivesc perfect între ele.
Merge ca o mașină de cusut.
Totul.
Serios, frate. Chestia asta e incredibilă.
Dați-vă la o parte.
Japonia are o cultură în care oamenii chiar simt
că sunt atenți la ce se întâmplă și apreciază cu adevărat
genul ăla de esență atemporală,
ceva care nu e doar o modă de moment.
Când am văzut-o pe eBay, m-am îndrăgostit de ea.
Nu știam unde a ajuns, apoi aflu că ai cumpărat-o tu.
Ai ajuns unde trebuie.
O aduc înapoi. O aducem înapoi.
O punem la Muzeul Harley, lângă modelul din '36.
Verdele și albul. "Ivory Queen", chiar acolo.
El e al cincilea purtător. Îți predă ștafeta ție.
E numărul meu preferat!
Da, a șasea ștafetă. Îmi place ideea.
E vorba de anxietatea întâlnirii cu un colecționar și speranța
că va renunța la ceva atât de drag lui,
un obiect pe care l-a căutat toată viața lui.
Într-un fel, e parte din identitatea lui,
ceva atât de important și atât de rar.
Dar să-ți spui: "Frate, o pun aici
și o duc înapoi acolo de unde a plecat."
Casa lui Yujin, baby. Avem King Ivory.
De fapt e Queen Ivory, e femeie, nu?
Queen Ivory. Silky, ăsta e numele ei.
Mă simt grozav. E superbă, frate.
LOS ANGELES, CALIFORNIA
Mă numesc Eric Espinoza.
Dețin o companie de haine numită UNIF Clothing.
Numărul diferă în funcție de interlocutor,
dar s-au produs doar 100 și ceva de motociclete de genul ăsta.
KNUCKLEHEAD DIN 1943
Multe n-au supraviețuit de-a lungul anilor.
Probabil sunt...
Pot să număr pe degete câte motoare autentice știu.
Cei mai mulți nici măcar nu văd unul în realitate,
darămite să-l conducă.
Knucklehead-urile din perioada aia, '43 și '44,
sunt vreo 70-80 cu totul, produse într-un an întreg.
CHRISTOPHER RIPSTEIN ARHIVIST AUTO
Așa că ai puține șanse să vezi una în realitate.
E una dintre chestiile alea
în care, oricâți bani ai avea,
tot nu găsești un Knucklehead din 1943.
Dacă vine cineva aici: "Vreau un Knucklehead din 1943."
Îi spun: "Baftă, frate."
Doar vreo 115-130 au ieșit din fabrica Harley în 1943 și apoi...
Iar noi încercăm să găsim una.
TOKYO, JAPONIA
GAKU YOKOMIZO ATELIERUL HAWGHOLIC
Avea câteva motociclete pe care le voia enorm.
Motocicleta numărul unu era acest model original din '43,
pe care prietenul nostru Gaku îl avea la Hawgholic.
Partea cea mai nebună era că motocicleta dorită de Jason
nu era de vânzare. Era motocicleta unui prieten.
Și atunci a zis: "Hai să mergem acolo să-l vrăjesc." Iar Jason chiar are farmec.
Dar vorbim de o motocicletă
cu vopsea originală, una din cele 12-15.
Modelul produs în perioada celui de-al Doilea Război Mondial
este considerat o raritate în toată lumea.
KOTA ENGAKU REDACTOR-ȘEF ROLLER MAGAZINE
Desigur, Statele Unite au cele mai multe,
dar sunt răspândite prin toată Japonia și Europa.
Kota de la Roller Ripper Magazine e foarte bun prieten cu Max.
Îl știu pe Kota de ceva timp și e bun prieten cu Gak.
Arată diferit în poze.
Când am mers în Japonia, am ținut să-l cunosc pe Gak.
Pentru mine, e unul dintre cei mai tari din Japonia,
așa că faptul că l-am întâlnit... Și îi văzusem multe motociclete.
L-am văzut în Roller Magazine, am văzut și modelul ăsta din '43,
iar asta mi-a aprins o mulțime de idei.
- OP. - Da, OP.
Uite-o.
E cea mai tare motocicletă pe care am văzut-o vreodată.
Nu cred...
Am rămas șocat când am văzut cum își face Gak motocicletele.
Era un garaj foarte mic,
cu unele dintre cele mai bune piese din lume, dar într-un spațiu minuscul.
Și lucrează pe podea.
Auzi un zvon, apoi mergi la hambarul ăla
și-l descoperi, iar apoi auzi povestea lui...
Îmi place vânătoarea și anticiparea asta.
Ne-am urcat în avion cu prietenii și am zburat în Japonia
ca să ajungem la garajul ăsta.
În primul rând, el nu vorbește prea bine engleza,
iar eu nu vorbesc prea bine japoneza. Și eram...
E superbă chestia asta.
Benzină bună.
Doamne, ce tare e motocicleta asta!
KNUCKLEHEAD DIN 1943
Pe Gak îl știu probabil de vreo 17 ani sau pe-aici.
Gak a dormit în casa asta acum vreo zece ani.
Pe-atunci nu-l înțelegeam prea bine.
Unii constructori de choppere sunt idolatrizați din motive bune,
iar alții sunt idolatrizați din motive pe care nu le înțeleg.
Gak e foarte implicat în istoria chopperelor
și le colecționează de aproape 30 de ani.
Are gusturi foarte bune.
Bilele uriașe ale lui Gak au îndoit deja partea de sus.
Da? Bilele tale au îndoit rezervorul?
Bilele mele? Da, sunt prea mari.
Faptul că eu și Max aveam deja relațiile astea
a făcut tranziția mai ușoară, inclusiv acea vânzare,
unde Jay nu venea doar cu: "Frate, uite-ți banii.
Ne mai vedem. Eu am plecat."
De obicei așa se întâmplă, dar Jay e genul ăsta:
"O să trimitem motocicleta asta înapoi în America.
Vreau să vii și tu, s-o conduci și să trăiești
experiența unei traversări până la Muzeul Harley,
căci motocicleta asta o să ajungă în muzeu."
KNUCKLEHEAD DIN 1944
Are tatuajele mele pe ea, frate!
Davenport? De-acolo sunt eu, crescut în Iowa.
Am crescut în Iowa. Născut în Hawaii, crescut în Iowa.
Frate, tatuaj hawaiian făcut în Iowa.
Spune-mi că nu e tare!
Jason este un tip foarte... Are carismă.
E prietenos și are talentul de a atrage oamenii.
Cred că asta e puterea lui Jason, să-i apropie pe oameni.
Așa am reușit să depășim barierele dintre noi.
M-am dus acolo, voiam să înțeleagă
cât de mult înseamnă asta pentru mine și ce onoare era.
Nu acceptase nicio ofertă,
iar Kota a fost cel care, cumva, a închegat totul,
fiindcă el traducea schimburile dintre mine și Gak.
Și cred că Gak a văzut cât de mult apreciam totul.
Gak, poate mi-o vinzi mie.
Poate. Mulțumesc.
- Asta e... - La fel.
La fel, nu? La cap.
Același lucru.
De-asta ți-o vinde.
Într-un fel, la început cred că-și spuneau:
"Tipul ăsta vrea doar să vină aici și să ne cumpere lucrurile."
Și îi spuneam lui Gak: "Tipul ăsta e un pasionat."
Nu e un colecționar oarecare,
care le bagă într-un depozit și nu-l mai vezi niciodată.
În visurile mele.
Le duc înapoi la Harley. Ca să le vadă toată lumea.
Sunt cele mai frumoase pe care le-am văzut vreodată.
- Mergem călare până la Harley. - Milwaukee, venim!
LONG BEACH, CALIFORNIA
Mă numesc David Polgreen.
Slujba mea de peste zi
este aceea de avocat la o companie numită World Poker Tour.
E o motocicletă foarte rară.
E al doilea cel mai rar model din anii Knucklehead.
Iar în '44 s-au făcut mai puține de 500.
Eu și Eric am luat cele două motociclete
dintr-un lot cumpărat împreună acum vreo cinci ani.
Iar el i-a spus lui Jason că aveam un model din '44,
iar el imediat m-a sunat pe FaceTime.
L-am cunoscut pe Polgreen prin Espinoza.
Băieții ăștia chiar caută împreună toate piesele rare.
Povestea începe cu motocicleta, dar apoi te îndrăgostești
de oamenii ăștia și ajungeți prieteni.
Mi s-a spus că avea un model din '43 și unul din '44.
Și am zis: "Frate, hai s-o facem. Hai să construim totul."
Pentru mine nu e vorba deloc de bani.
Eu nu vând niciodată motociclete de genul ăsta.
În mod normal, n-aș vinde niciodată așa ceva.
Toate ideile nebune legate de construcție
voiam să le folosesc pe motoarele mele.
De-asta n-am făcut-o niciodată.
Jason e singurul om pentru care am construit vreodată o motocicletă.
Sunt super încântat că o să fie a lui,
fiindcă va aprecia motorul ăsta pentru ceea ce este.
Ideea că o motocicletă la care am muncit și pe care am asamblat-o
o să ajungă în muzeu e incredibilă.
Acolo e păstrată istoria Harley.
Așa că nu e puțin lucru să ai o motocicletă acolo.
OAKLAND, CALIFORNIA
Aveam mulți constructori, dar voiam să dau
câteva camere câtorva, ca să documenteze totul.
Max și Scotty au fost cei doi
pe care îi voiam să filmeze toată construcția.
Mi-a plăcut mereu fotografia. Mi-am făcut cameră obscură în copilărie.
E una dintre primele mele iubiri.
Fotografia... Niciodată nu credeam că voi deveni skateboarder pro.
Planul meu era să ajung fotograf de skateboarding.
Primele salarii le-am primit din skateboarding.
Aveam genul ăsta de vis de bifat: "Frate, un Leica M6."
M-am dus la magazinul foto, mi-am luat un Leica M6, dar eram prea speriat
să-l folosesc prin Oakland, tocmai fiindcă eram în Oakland.
Și avea punctul ăla roșu mare în față.
I-am pus bandă peste logo, dar mai ales
mă intimidau oamenii din jurul meu.
Apoi îl întâlnesc pe Jason, iar el le arunca de colo-colo.
A aruncat aparatul pe masă, iar eu mi-am zis: "Îmi place atitudinea."
Al meu stătea încuiat într-o trusă, într-un seif, învelit în mătase.
Suntem în Japonia și îl ajut să ia motocicleta
prin Gak, iar el decide să-mi dea Leica-ul ăsta M3 din 1958.
Când mi l-a dat, a zis:
"Să nu-l mai ții încuiat în trusa ta de scule."
Și chiar mă țin de promisiunea aia.
Nu pot da vina pe echipament pentru fotografiile mele slabe.
Ține de mine.
Știi? Am o unealtă incredibilă, una dintre cele mai bune.
Și am văzut mulți oameni
făcând fotografii incredibile cu aparate de rahat.
Ăsta e tipul meu preferat de fotografie, sincer.
Nu încerci să câștigi premii sau să dai lumea pe spate.
Doar documentezi o perioadă, o zi specială
pe care probabil o vei uita cândva,
fiindcă vor veni alte amintiri peste ea.
Acum port camera cu mine tot timpul
și sunt destul de mediocru, dar tocmai asta îmi place.
N-o să fiu niciodată cel mai bun sudor,
nici cel mai bun vopsitor și n-am fost nici cel mai bun skater.
Îmi place ideea asta, să ai mereu ceva spre care să tinzi.
Obiectivul a început deja să se tocească,
iar alama începe să iasă prin vopseaua neagră.
Și aluneci în fascinante lume a aparatelor Leica uzate,
cu toți fotografii celebri care le-au purtat,
toată viața lor,
iar alama răzbea prin vopseaua neagră într-un mod superb.
Și atunci am zis: "La naiba, o să plachez o motocicletă cu alamă
și o s-o vopsesc negru, ca să arate ca un Leica."
I-am prezentat ideea lui Jason,
iar mi-a oferit cel mai tare "frate" prin telefon.
Avem modelele din '42, '43 și '44.
Sunt unele dintre cele mai rare motoare făcute de Harley.
Luăm motoarele alea, Knucklehead-urile alea,
le dăm constructorilor, iar ei creează operele astea superbe.
"Uite ce idee am !"
Știu că e exagerată, dar o să iasă bine.
Frate, poți să te pierzi complet în construcția motocicletelor
fiindcă și eu sunt pictor.
Iar asta mă inspiră enorm,
pentru că lucrez la toate finisajele.
Îmi amintește de una dintre primele motociclete construite de mine,
motocicleta 4Q, când aveam buget mic și eram super entuziasmat.
Mă trezeam pe la opt dimineața,
intram direct în garaj și stăteam acolo toată ziua.
Chestiile astea nenorocite, frate...
Ce urmează să spun e un clișeu, știu,
dar o să auzi mulți oameni spunând
că e suficientă o piesă ca să-ți vină ideea unei motociclete.
Așa e cu orice lucru.
Investești atât de mult în asta încât îți schimbă relația,
îți schimbă relația de iubire cu ea se transformă și chiar...
Motocicleta asta e deja construită în capul meu și se simte grozav.
Singura culoare de pe Leica e punctul roșu și mă gândeam
că aș vrea să fac ceva cu roșu, dar vreau totuși
să fie neagră deasupra, iar roșul să iasă prin ea.
Trebuie să ies puțin la soare.
Așa se va uza, iar în timp va ieși la suprafață.
E un moft, un lux să alegi anul unui Knucklehead.
Chiar așa e.
Când pornești de la ceva atât de frumos,
trebuie pur și simplu să-i acorzi respectul cuvenit.
Singurul lucru pe care îl învăț la construcția asta e "parkerizarea",
adică finisajul ăla chimic.
Bag majoritatea pieselor de oțel ale motocicletei
în soluția anticorozivă,
ca să capete finisajul ăla negru de metal de armă.
Ar fi o fotografie genială
s-o trimiți versiunii tale de peste zece ani, din viitor.
Fiindcă n-ai habar dacă faci o treabă extraordinară sau o dai în bară.
Sau ce naiba faci aici.
E super când te gândești că protejează aproape ca un strat de crom.
Există un strat acolo care o va proteja de rugină
și îi va da finisajul ăsta.
Jason mi-a zis să mă dezlănțui, așa că mă dezlănțui pe motocicleta asta.
Fac niște lucruri pe care nu le-am mai făcut.
Jay și gașca m-au pus în legătură cu un tip de la Leica.
L-am sunat și i-am povestit proiectul.
I-am zis că prietenul meu Dayton a turnat niște piese,
iar tipul a intrat în arhive, a găsit materiale și mi le-a trimis pe e-mail.
Am câteva piese, cum e corpul ăsta Linkert,
din aceeași perioadă ca motocicleta.
Și materialul ăsta se topește foarte bine.
Putem topi alama asta...
Să vedem ce mi-au trimis aici.
Da, 1942.
Ăsta e un motor Harley Davidson Knucklehead din '42.
E fix din perioada asta, iar piesa asta chiar...
Piesele astea sunt de la începutul anilor '40.
Așa că topim toate chestiile astea,
le turnăm din nou și facem câteva piese, deci nu vor avea moarte.
Am făcut filmări pe peliculă cu mult timp în urmă și mi-a plăcut
fiindcă vedeam corelarea cu motocicleta.
Tocmai imperfecțiunea motocicletei
o face atât de tare.
Găsești un rezervor cu o tăietură și urma de alamă de deasupra.
E ca o cicatrice, o amintire.
Întregul proces al construcției plus fotografiile făcute pe parcurs...
Mă inspiră atât de tare, simt că mă întorc în timp,
iar toate amintirile astea, chiar și imaginile nefocalizate,
imperfecțiunile alea îmi amintesc de motociclete,
cum o greșeală face motocicleta mai bună și îi spune povestea.
KAMAKURA, JAPONIA
Să văd. Mamă!
TAKA YASHIRO ATELIERUL BLUE GROOVE
Aruncă o privire.
Taka, ai o grămadă de motociclete.
Taka, tot crești. Se mărește întruna.
Asta nu era aici data trecută.
Mamă...
Taka e numărul unu.
- Pot să iau o bere? - Ia uite!
A fost foarte tare. Am mers la atelierul lui Taka,
cu care sunt foarte bun prieten. Tipul chiar e pe bune.
- Din ce an e asta? - '45.
E de vânzare? Poate...
Poate, da.
Japonia, Japonia...
Taka era foarte pasionat de povești,
de găsirea motocicletelor vechi și readucerea lor la viață,
cumva să le redea viața
și să le găsească noi case. Era foarte asemănător.
Acolo cred că ne-am conectat cu adevărat.
Asta e povestea la Cycle Zombies.
Oamenii sunt atât de ciudați. Uneori primim ideile astea
despre anumiți oameni, trupe sau orice altceva.
"Nu trebuie să-ți placă trupa aia. Nu mai e solistul original, nu?"
Intri deja blazat și urăsc chestia asta la noi și la oameni, în general.
Taka a venit aici, auzisem de el, dar nu știam multe.
E tare tipul? Nu e? Ar trebui să-mi placă de el?
Și apoi îți oprești prostiile și îți dai seama
că ai în față un om incredibil de bun.
A intrat în atelierul acesta și a zis: "Frate, se simte bine aici."
Și eu am rămas: "Cum adică?"
M-am gândit întâi la temperatură.
Iar el zice: "Nu. E atât de bine aici..."
"Locul ăsta e magic." Sau ceva de genul ăsta.
Ador traducerile japoneze.
Sunt atât de ciudate și atât de sincere.
Scotty, Max, ați văzut asta? Motocicleta era îngropată în pământ.
- Da, am văzut filmarea. - Uită-te la chestia aia, frate.
Era lângă autobuz. Au tras-o afară.
- Da. - Îți poți imagina?
Când treceam pe la atelierul lui: "Uite o motocicletă, plimb-o."
Fără întrebări.
Își deschide tot atelierul, iar jumătate dintre motoare sunt ale clienților lui.
Iar ei îl iubesc și au atâta încredere în el,
încât îi lasă pe americanii ăștia să se plimbe cu motocicletele lor.
Cine e tipul ăla?
Ce are Japonia mai bun. Singurul japonez alb, chiar acolo.
Tipul ăla e o dulceață.
Nu știu cum altfel să-i spun, dar e genul de suflet darnic, un om bun.
Pur și simplu incredibil.
Dar o să încercăm să luăm și modelele originale.
- Așa că... - De-asta suntem aici.
De asta suntem aici. Ce ai pentru noi?
Încerc să mă hotărăsc, dar...
Tu vii mereu la atelier, noi îți vindem chestii.
Acum s-au inversat rolurile. Așa e mereu!
Cred că unul dintre cele mai frumoase lucruri
e să poți intra în atelierul unui artist.
Ajungi să vezi lumea cu care se înconjoară
ca să se simtă confortabil sau haotic, orice ar fi.
E la fel de important să vezi atelierul lui Picasso
cum e să-i vezi picturile.
Imaginează-ți cum să străbați țara pe motor. Și voi doi.
Tipul ăsta chiar merge.
E tare.
- Dar o să mă gândesc. - Sună bine.
- Trebuie facem o tură. - Hai să facem o tură.
Am călătorit enorm cu skateboardingul, mereu înconjurat de oameni.
Sunt foarte obișnuit să fiu înconjurat de mulți oameni.
Senzația aia când intrați toți într-un restaurant
și lumea încearcă să-și dea seama în ce trupă cântați
sau să înțeleagă ce se întâmplă.
Dar eu sunt și destul de tăcut și îmi place să trec ușor prin lume,
așa că eram puțin îngrijorat să merg acolo cu Jason
și cu toată gașca.
Max e un sihastru, frate. E oaia neagră.
E amuzant fiindcă suntem atât de diferiți,
dar ne plac aceleași chestii.
Doar că am fost crescuți diferit.
Îmi place să trăiesc la 350 de mile de Mecca și să fiu lăsat în pace.
Am fost influențat
de lucrurile pe care le făcea, de felul în care își conducea motorul.
Era genul ăla de erou pentru mine.
Urăsc cuvântul "erou", dar era pur și simplu un tip tare.
Și îl admiram enorm.
A fost foarte tare fiindcă după asta l-am înțeles cu adevărat pe Max.
I-am zis: "Frate, te admir de foarte mult timp."
"Motocicletele pe care le construiești, felul în care faci lucrurile..."
Asta a fost una dintre cele mai mari lecții din acea călătoria aia.
Sunt puțin outsider în scena asta. Și așa am vrut să fie.
Asta nu înseamnă că nu-mi placi.
Nu înseamnă că vreau să fiu invitat.
Vreau doar să fiu invitat la petrecere, apoi decid dacă vin sau nu.
Ține de anxietate și de felul în care am fost crescut.
N-are nicio legătură cu faptul că nu apreciez pe cineva
sau că nu-mi place cineva.
Am învățat asta datorită lui Jason
și el m-a făcut să stau mai mult printre oameni.
Una părțile impresionante ale călătoriei a fost senzația că aparțin unui loc,
ceea ce e adevărat, dar aveam nevoie să-mi amintesc asta și a fost minunat.
Adică a fost o călătorie incredibilă.
Nu-mi vine să cred. N-am văzut așa ceva în viața mea.
N-am văzut niciodată așa ceva.
Cel mai rar model din '36.
Cel mai rar din '37.
Până la '43. Doamne Dumnezeule!
Un '43 complet negru.
'44.
'45.
Nu cred!
E nebunie curată, frate.
Nu-mi vine să cred, frate.
Când o să ducem astea la Harley și o să vedem fețele oamenilor...
E ca un bulgăre de zăpadă.
Totul a pornit de la atât, de la ideea aia spusă de tine.
Și acum stăm aici, cu toate motocicletele și prietenii...
Au muncit mult ca să găsească toate chestiile astea.
Îi știm de mult timp pe Gak, pe Taka și pe toți ceilalți.
Și faptul că am putut lega toate punctele astea prin tine, prin motociclete...
Adică asta e... Nu-i așa, Max?
Primul lucru spus de noi a fost că trebuie să-i respectăm pe băieții ăștia.
Gak, Taka, Yujin, pe care l-am cunoscut în ultima călătorie,
sunt înaintea tuturor.
Gak știe mai multe decât noi despre toate chestiile astea.
Îl admirăm. El ne influențează.
Când Jason a venit cu ideea, mi-a plăcut.
"E o idee, dar ideile nu devin mereu realitate."
Și apoi Gak a fost dispus să intre în joc.
Yujin a fost dispus și el, noi aveam banii într-o pungă de Starbucks,
iar ei ne lăsau să mergem cu motocicletele lor și s-a întâmplat.
Mi-a explodat mintea și, sincer,
m-a apropiat mai mult de Scotty. Acum îl cunosc mai bine pe Gak.
Yujin mi-a dat casca mea preferată, pe care doar o țin expusă.
Iar Taka te primește mereu cu brațele deschise.
E atât de tare, frate.
Nu credeam niciodată că ideea asta o să ajungă atât de departe.
Mulțumesc tuturor că ați făcut asta, fiindcă...
De la 19 ani mă uit la motocicletele astea și zic...
Acum am 45, a trecut ceva timp... N-am văzut niciodată toate astea la un loc.
Și abia aștept să le aducem acasă și apoi,
da, să le mulțumim celor de la Harley și să le spun prietenilor mei să-i adune
pe toți la un loc, fiindcă ador petrecerile, așa că...
Să iasă o petrecere tare.
BOZEMAN, MONTANA
Nu pot să cred...
'44, '44, '42, '43,
'43, '43, '44, '44.
Incredibil!
Să vezi aliniate cele mai rare dintre cele rare...
N-au mai fost adunate niciodată atâtea motociclete de război.
Avem o adevărată armată. Polgreen, vino aici.
Doamne Dumnezeule!
Uită-te la roșul ăla!
Frate, ghidoanele alea... Ce ghidoane sunt?
Flanders numărul 11.
Sunt cele mai bune. E incredibil.
- Sunt pentru brațe de gorilă ca ale tale. - Dumnezeule, e superbă.
Vopsea complet originală.
Tare!
Ghidoanele astea nenorocite sunt incredibile!
Adică, pentru un model din '43, e cel mai simplu și cel mai bun.
După părerea mea, ăsta e cel mai tare dintre toate.
E nebunie motocicleta asta.
Doar fiindcă a fost complet dezbrăcată.
Fiindcă e exact esențialul.
Exact ce primeai dacă aveai noroc să prinzi una.
În perioada aia.
Fără presiune, Eric. Nu se uită nimeni acum.
Emisiunea are doar 45 de minute.
- Stați, filmați? - Da, filmăm tot.
Apeși claxonul când o pornești? Ții claxonul apăsat?
Cred că ești sub greutatea recomandată de fabrică.
O să arătați asta la televizor?
Vreau doar să spun că înainte trebuia să dau de 25 de ori la pedală...
Acum pornește imediat. La prima sau a doua încercare, de fiecare dată.
Eric, să caut pe Google cum se pornește?
Scrie că... Cred că există și un videoclip pe YouTube.
Toți cei care conduc motocicletele astea știu că există momentul ăla:
"Ce faci acolo?"
Și uneori cred că universul îți zice:
"Stai o clipă înainte să urci pe ea."
Și apoi, da... Apoi merge.
KNUCKLEHEAD DIN 1942
Uită-te la țevile alea!
Ce-i asta?
Nu pot să cred.
- Sergent '42. - Harley Davidson.
Bloodbath. Așa se numește motocicleta.
Nu mai au putere porcii războiului. Mâna Domnului le-a bătut ceasul.
Ziua Judecății îi cheamă. În genunchi, porcii războiului se târăsc.
De fapt, inspirația a fost ideea că omul ăla s-a dus la război
și avea o motocicletă, iar când s-a întors era schimbat.
Văzuse lucruri cumplite și asta l-a schimbat pentru totdeauna.
Și chiar mergând foarte adânc în zona de inspirație,
vedeai soldații ăia rezemați de zid cu căștile lor
și cu tot felul de lucruri gravate direct pe ele.
O poezie, o Biblie...
Asta e ultima pagină din Biblie, Apocalipsa 22.
Pur și simplu fusese ruptă și lipită acolo.
Florile astea poate sunt de la iubita lui rămasă acasă.
Prietenul meu Dayton toarnă piese.
M-a chemat la atelier.
Leica mi-a trimis niște piese vechi, din perioada 1940-1942.
Le-am topit,
am topit și două carburatoare Harley Linkert, și uite ce a ieșit.
- Asta e maneta schimbătorului. - Asta e maneta?
- E ca un... - Ca o mașină topită.
Motocicleta aia era ca o artă de tranșee.
A făcut-o cu gândul ăla,
știind că-i lipsea familia sau asculta o anumită melodie pe care o grava...
Dar fiecare detaliu era uzat de vreme,
fusese cu el în tranșee.
- E superbă. - Mulțumesc.
Sunt atât de entuziasmat să ducem chestia asta la Milwaukee.
Vedeți asta? O să le explodeze mințile, frate.
Mulțumesc. Da, frate.
Sunt fericit că ai adus familia asta împreună
și ne-ai oferit ocazia asta, frate.
Și, serios acum, fă niște poze și documentează motocicleta asta.
- Totul a fost incredibil. - Am o surpriză pentru tine.
Nu știu. Jay zice că are o surpriză.
Mă cam sperie.
Te iubesc, frate. E incredibil.
Te apreciez, frate.
A fost greu să construiesc motocicleta asta,
fiindcă voiam să fie ceva special
după cele trăite în Japonia și pentru inspirația dezlegată acolo.
Iar acum, să vezi produsul final, să poți să turezi motocicleta,
să faci kilometri serioși cu ea și s-o rodezi cu adevărat...
Despre asta e vorba.
A fost Crăciunul tuturor Crăciunurilor.
A lui e atât de elegantă, e motocicletă de expoziție, impecabilă.
Vezi aurul ăla arămiu dedesubt?
Știi...
Dragostea noastră pentru Leica.
A fost primul lucru la care m-am gândit acum șase luni.
Să plachez cadrul cu alamă.
Și vreau ca motocicleta asta să spună o poveste.
Țevile astea sunt tratate cu brunare de armă.
O să înceapă să ruginească. Rezervorul are un lac de 70 de ani.
Uite, am vărsat benzină pe el. Și uite ce tare arată.
Se potrivește cu bușonul.
Luminile astea cred că sunt franțuzești, de pe un avion vechi din anii '40.
Dar, practic, abia ai deschis cartea.
Și motocicleta asta o să devină altceva.
Adică, putem zgâria cadrul.
Putem grava ceva pe lateral chiar acum.
Dar vezi cum începe deja să iasă prin vopsea aici?
Pe rezervor. Vezi? Exact ca aparatul tău Leica.
Exact ca în partea de sus, acolo unde-l armezi.
Vezi cum începe să apară. Nu voiam să falsific asta, frate.
Voiam doar să se întâmple natural când o folosești tu.
Așa trebuie să se întâmple.
Fluier pentru câini din anii '40.
Și chestia aia, micul talisman.
- Ce far e ăsta? - Cel mai tare.
Nici nu vreau să spun în fața camerei...
Frate, motocicleta asta...
Când o să fie complet rodată, chestia asta se face roșie...
Partea asta o să devină roșie, iar partea aia o să devină arămie.
Cadrul o să devină arămiu, iar șaua
o să capete nuanța aia roșu-burgund sângeriu, cu negru peste ea.
Rezervorul, aripa... Și astea sunt, doar știi,
piese Harley vechi, deci o să capete patină. Deja începe.
Da...
- E cea mai bună a ta. - Și eu cred asta, frate.
Adică e atât de simplă, curată și totuși complexă,
dar are și scopul ăla clar.
E subtil, frate.
- E perfectă. - Sunt pur și simplu superbe.
- Te iubesc, frate. - Mulțumesc, frate.
- Mă bucur enorm că îți place. - O ador.
E atât de complexă și totuși simplă.
Frățioare!
Sunt foarte fericit, frate. Sunt super încântat.
Mi-a lipsit enorm în ziua în care a plecat. Abia așteptam s-o văd.
Când am început actoria, aveam o singură motocicletă
și toate viziunile astea despre oamenii cu care voiam să lucrez.
Vedeai toate motocicletele astea incredibile și multe ajungeau în Japonia.
Ideea de a merge în Japonia și de a putea răscumpăra
lucrurile astea pe care le iubești, apoi să le împărtășești cu toată lumea
și să le dai înapoi Harley-ului, ca să le pună în muzeu...
Totul începe ca o idee nebunească, despre care nu știi nimic,
nu știi dacă vei reuși s-o duci la capăt, dar suntem aici.
Există un citat... Pe drum încoace,
am deschis cartea pe care o citesc.
Scria: "Există o rasă de oameni care nu se pot integra,
o rasă care nu poate sta locului.
Așa că frâng inimile rudelor și apropiaților
și cutreieră lumea după bunul plac."
Și am zis: "Frate, ăștia suntem noi, rătăcitorii."
Asta e. Pur și simplu nu putem sta locului.
Motocicletele fumegau, iar noi le forjam tare
pe dealurile alea de pământ, de pietre, ca într-un mod de supraviețuire.
Și te gândești cât costă toate motocicletele astea.
Mă uit la Jay și zic:
"Frate, noi le conducem, nu le ascundem."
Iar Jay zice: "Le facem zob, le reconstruim. Hai!"
Despre asta e vorba, frate. Trebuie să mergi cu ele.
Și nimeni altcineva nu se uită la tine să-ți spună: "Îmi place ce faci."
"Dă tot ce ai. Fă ce vrei."
N-am mai cunoscut pe cineva, mai ales la motocicleta asta,
care să spună: "Frate, e viziunea ta."
"Tu ești artistul. Fă-o."
Jason ne-a lăsat cărarea cu firimiturile de popcorn...
"Hai, veniți după mine.
Urmați-mă sau mergeți pe alt drum, dar povestiți-mi după aceea."
El oferă chestia asta. El e scânteia.
Mă simt atât de norocos că am parte de asta.
Aș fi benzina pentru scânteia lui în orice zi. Hai să mergem!
Pentru mine, ca japonez,
procesul ăsta de a duce o motocicletă din America în Japonia,
apoi de a o readuce în America și de a o pune într-un muzeu e ceva foarte...
E neobișnuit.
Imposibil.
Iar eu sunt doar un motociclist care nici măcar nu are atelier.
Consider asta o onoare.
FILMAT PE UN DRUM ÎNCHIS. NU ÎNCERCAȚI AȘA CEVA.
MILWAUKEE, WISCONSIN
Există momente care pur și simplu te lovesc.
Iar la a doua trecere peste pod, când eram răsfirați cu toții,
m-am uitat la Jay, m-am uitat la Scotty și m-a lovit tare, frate.
În cel mai bun mod posibil.
Parcă totul s-a conectat într-o singură clipă.
Aveam pielea de găină. Motocicleta mergea perfect.
Am lucrat la motocicleta asta, am construit-o și am mers tare cu ea.
Și jur că am avut un moment...
Am avut fiori, piele de găină și aproape că mi-au dat lacrimile,
fiindcă e un sentiment ireal să pornești de la ideea asta
și să ajungi aici, făcând-o realitate, cu toți gonind pe șosea.
Să intri călare într-un grup uriaș de pasionați Harley-Davidson
a fost o experiență incredibilă. N-o s-o uit niciodată.
Motocicletele de jos, pe care Jason le-a adus aici,
oferă o fereastră către trecutul nostru
pentru noi, ca firmă, ca parte din cultura asta.
Ce a făcut Jason ca să obțină motocicletele astea
e pur și simplu incredibil și remarcabil.
Probabil e genul de lucru pe care doar el putea să-l realizeze.
Trebuie să ai o rețea de oameni și prieteni
care știu pe cineva care știe un tip a cărui mătușă avea motocicleta asta
sau orice altă combinație, să ai conexiunile pe care le are el.
Cred că totul s-a putut aduna doar datorită lui.
Scumpi, ai ajuns acasă!
Motocicletele astea sunt cât se poate de rare,
iar faptul că sunt toate în același loc, în același timp,
e unul dintre motivele pentru care a fost construit locul ăsta.
La Harley-Davidson, trebuie să înțelegi
că ele sunt moștenirea noastră... Motocicletele sunt ADN-ul nostru.
Totul capătă sens
fiindcă aici au fost construite motocicletele.
Și chiar contează. Chiar înseamnă ceva.
Totul s-a legat perfect și senzația e incredibil de puternică.
Mulți oameni vorbesc despre visele lor,
dar puțini reușesc cu adevărat să le transforme în realitate.
Pentru Jason, realizarea acestui vis a fost ceva personal.
A avut mereu o atitudine pozitivă.
Și abilitatea de a-și implica prietenii.
Cred că tocmai datorită acestor două calități
a reușit să ducă totul la capăt.
M-a emoționat profund.
Probabil e unul dintre cele mai puternice momente
pe care le-am trăit făcând ceva legat de motociclete, fiindcă am adunat
un grup atât de diferit de oameni din toate colțurile lumii.
Atât de tare!
Dar asta e tot ce iubesc. Asta e totul.
Mă agită, mă face să înnebunesc. Toată ciudățenia mea e acolo.
Să intru la Harley cu toate motocicletele astea, cele mai tari dintre cele tari,
și să le putem pune în muzeu...
N-am ce să mai cer. Mai bine de atât nu se poate.
Și apoi să-l am pe fiul meu alături, să poată merge și învăța
de la cei mai buni dintre cei mai buni...
E un moment special. Genul ăla de moment din care nu-ți vine să te trezești.
Te gândești la băieții care se întorceau din război
și la ce-ar fi făcut, ce-ar fi adăugat,
cum și-ar fi pus amprenta personală.
Motocicleta ta e complet diferită de a lui Scotty, care arată...
E artă de tranșee. Iar a lui Max e superbă și sexy.
Apoi ai stilul tău, gen Matisse, Picasso sau Rembrandt.
Fiecare are propriul stil
și poate face asta, inclusiv modelele standard.
Abia aștept ca toată lumea să vadă asta azi.
- Ce viziune incredibilă! - Mulțumesc tuturor.
Mulțumesc că mi-ați făcut visul realitate.
Am ajuns să vizitez locurile astea și să-mi fac prieteni noi.
Și simt că am primit ceva
de zeci de ori mai valoros decât ce am plătit.
Poate ar fi trebuit să păstrez motocicleta aia toată viața.
Dar dacă nu aș fi renunțat la ea,
n-aș fi putut ajunge aici de data asta.
Și, deși mi-am pierdut motocicleta,
am câștigat o experiență și mai mare.
Subtitrarea FAST TITLES MEDIA