OSAKA, JAPANI
Otan tämän.
OAKLAND, KALIFORNIA
Siistiä.
Tämä on oma Graalin maljani.
Iso unelmani, joka käynnisti kakkoskauden.
Haluan tehdä jotain, mistä olemme jutelleet.
Unelmoineet. Haluan rakentaa pyörän kanssanne.
Kaikkein erityisimmät moottorit tulevat sodan ajalta.
Vuosilta -42, -43, -44.
1943 on mahdoton. -Se on käynyt selväksi.
Tiettyjä Harley-malleja on vaikea saada, kuten vuoden 1943 Knuckleheadia.
Vuonna -43 Harley-Davidsonin valmistus siviilikäyttöön
laski pieneksi, runsas sata pyörää per malli,
koska tuotanto keskittyi puolustusvoimiin.
Unelmani on löytää noita sota-ajan pyöriä
kaikkialta maailmasta ja tuoda ne takaisin.
Te olette Japanin kullannuppuja.
Jos jotakuta rakastetaan Japanissa,
niin Max Schaafia 4Q:sta ja Cycle Zombiesia.
Cycle Zombiesissa ei ole pyöriä varastossa.
Rakennan pyörän ja sitten se on valmis.
Sitten joku ottaa yhteyttä, usein Japanista.
En tiedä miksi. He kai panostavat siihen.
Japanin moottoripyöräkulttuuri... Olen oppinut paljon
amerikkalaispyörien historiasta japanilaisten pyöränrakentajien kautta.
He ymmärsivät jossain vaiheessa,
että kaikki haluavat -36:n, jolloin ekat Knuckleheadit tulivat.
Mutta harvinaisimpia ovat sodan aikana tehdyt -43:t ja -44:t.
Sen harvinaisempia ei olekaan.
Mietin myös, miten saisin ilahdutettua ystäviäni.
He saavat rakentaa custom-pyöriä sota-ajan malleista.
Omat sotaprätkänsä.
Jos saisimme tuotua harvinaisen -43:n museoon,
se olisi iso kunnia.
Pyörät palaisivat paikkaan, josta kaikki alkoi.
Japanissa ostettiin americanaa
jo ennen kuin amerikkalaiset itse välittivät
1950-luvun jutuista tai vintage-Leviksistä.
Ihmiset täällä siirtyivät uusiin juttuihin.
Siksi niin paljon pyöriä ja muuta päätyi sinne.
Vintage-pyöriä ei hankita hetken huumassa.
Osa ystävistäni on ottanut 15 vuoden lainan vanhaa pyörää varten.
Se ei ole heille mikään trendi. -Se on elämäntapa.
Japanilaiset tekivät paljon työtä saadakseen pyöriä sinne.
En osaa kuvitellakaan, millaista on kun ei osaa kieltä
ja tulee Amerikkaan ostamaan jotain,
mitä me rakensimme 40-luvulla kamalimman sodan aikana.
Osalla on ristiriitaisia tunteita moottoripyörien myymisestä ulkomaille.
Pala historiaamme lähtee täältä.
Vanhoja pyöriä on vain tietty määrä.
Japanilaiset ajavat niillä ja pitävät niistä huolta.
Se on hienoa. Niillä kuuluukin ajaa.
Tästä tulee mieletön reissu, eka matkamme meren taakse.
Hypätään lahden yli.
Lähden Japaniin ostamaan pyörää. Sellaista ei tehdä.
Kukaan ei käy Japanissa ostamassa pyöriä takaisin.
TOKIO, JAPANI
Max!
Hieno päivä!
Hyvin menee.
Vau. -Enpä tiedä.
Valehtelematta
tuo on yksi kauneimmista pyöristä, joita olen ikinä nähnyt.
Jay tietää joitakin japanilaisia Instagramin kautta.
Hän aikoi ostaa vuoden -37 norsunluunvalkoisen Knuckleheadin.
Tyyppi tuli Porschestaan kuin ystävä.
Tervehdimme, ja hän näytti kuvaa.
"Isäsi istui pyörällä pari vuotta sitten."
Se -37 on ehkä paras vakiomalli, jolla olen ajanut.
Se on vain täydellinen.
Vaikka se ei ollut 2. maailmansodan ajalta, se oli aarre,
jonka saimme nähdä yhdessä, ja se oli vasta maistiainen tulevasta.
Siisteintä tässä on,
että kaikki pienetkin valot toimivat.
Jotta löytäisi näitä vanhoja pyöriä, jotka ovat selvinneet,
aikanaan rakennettuja pyöriä, jotka ovat säilyneet koskemattomina,
niiden löytämiseksi on tehtävä töitä ja on luotava suhde omistajaan.
Pyörä on ollut hänellä 50 vuotta.
On osattava laittaa itsensä peliin,
jotta pääsee edes näkemään sitä.
Kaikki osat vain sulautuvat toisiinsa.
Miten se käy? -Kuin ompelukone.
Mieletöntä. -Ja kaikki toimii.
Tämä on ihan uskomaton vehje.
Väistäpäs.
Tuntuu, että Japanissa ihmiset
osaavat huomioida asioita.
Uskon, että heitä kiinnostaa tietty ajattomuus.
Kyse ei ole vain lyhyestä villityksestä.
Kun näin tämän Ebayssä, ihastuin siihen.
Se päätyi Yujinille ja nyt sinulle.
Minä vien sen takaisin, Harrikka-museoon -36:n vierelle.
Vihreä-valkoisen vierelle.
Upea norsunluun väri.
Hän sanoo, että hän on viides sauvankantaja.
Nyt hän antaa sen sinulle. -Olen kuudes. Lempinumeroni!
Kuudes sauvankantaja. Diggaan.
On hermostuttavaa yrittää saada keräilijä luopumaan jostain rakkaasta,
jota he etsivät koko ikänsä.
Se on niin tärkeä ja harvinainen.
Mutta voin viedä sen takaisin sinne, mistä se tuli.
Yujinin talolla.
Norsunluisen kunkkumme kanssa. -Kuningattaren. Se on nainen.
Silky on sen nimi.
Tuntuuko hyvältä? -Mahtavalta. Se on kaunis.
Olen Eric Espinoza.
Omistan vaatekaupan nimeltä UNIF Clothing.
Arviot vaihtelevat, riippuen keneltä kysyy,
mutta näitä pyöriä on tehty vain reilut sata.
Moni niistä ei ole selvinnyt.
Voin laskea molemman käden sormin, montako oikeasti tiedän.
Moni ei ikinä saa nähdä tällaista saati sitten ajaa tällaisella.
Vuosien -43 ja -44 Knuckleheadejä
tehtiin alle 70 tai 80 koko vuonna.
Yhdenkään näkeminen on harvinaista.
Vaikka olisi kuinka paljon rahaa,
sillä ei vielä löydetä vuoden 1943 Knuckleheadia.
Joku voi kysellä minulta vuoden 1943 Knuckleheadia.
Voin vain toivottaa onnea etsintöihin.
115 - 130 niitä pääsi ulos Harleyn tehtaalta vuonna 1943.
Tässä niitä nyt etsitään.
TOKIO, JAPANI
Jason halusi tiettyjä pyöriä.
Kuten vuoden -43 pyörän alkuperäisellä maalilla,
jollainen ystävällämme Gakilla oli.
Hulluinta oli se, ettei se ollut myynnissä.
Se on ystäväni pyörä.
Tarkoituksena oli, että Jason yrittäisi hurmata hänet.
Yritämme ostaa pyörää
alkuperäisellä maalilla, jollaisia on enää 12 - 15.
Tämä on 2. maailmansodan ajan malleja.
Ne ovat harvinaisia kaikkialla maailmassa.
USA:ssa niitä on toki eniten.
Mutta niitä on siellä täällä Japanissa ja Euroopassa.
Kota Roller: Ripper Magazinesta on Maxin ystävä.
Olen tuntenut Kotan jo jonkin aikaa ja Kota on Gakin ystävä.
Se näytti kuvissa erilaiselta.
Jätkä!
Halusin Japanissa tavata Gakin.
Hän on minusta Japanin huippunimiä.
Sain tavata hänet.
Olen nähnyt hänen pyöriään lehdessä nimeltä Roller.
Näin -43:n, ja se sai ajatukseni liikkeelle.
Alkuperäiset maalit. -Niin.
Siinä se on.
Makein pyörä ikinä. Katsokaa tätä.
Helvetti.
Ällistyin nähdessäni, miten Gak rakentaa pyöränsä.
Paja on hyvin pieni ja täynnä maailman parhaita osia.
Ja hän työskentelee lattialla.
Kun kuulee pyörästä ja menee latoon,
näkee sen ja kuulee sen tarinan,
se on kuin jahti, jota odottaa.
Me lensimme Japaniin päästäksemme tähän pajaan.
Eikä Gak puhu englantia hyvin enkä minä japania.
Upea peli. -Voi että.
Hyvä bensatankki.
Se on niin siisti.
Olen tuntenut Gakin ehkä 17 vuotta.
Gak nukkui tässä talossa kymmenisen vuotta sitten.
Enkä oikein ymmärtänyt Gakia.
Joitakin choppereiden rakentajista ihaillaan oikeista syistä.
Osaa ihaillaan syistä, joita en osaa selittää.
Gak tietää paljon choppereiden historiasta.
Hän on keräillyt siihen liittyvää tavaraa luullakseni 30 vuotta.
Hänellä on hyvä maku.
Gakin isot pallit tekivät tähän kolhun.
Tekivätkö pallisi tämän kolhun?
Ai pallini? Joo. Liian isot.
Se, että minä ja Max tunnemme Gakin jo, helpottaa tilannetta vähän.
Samoin se, ettei Jay vain iske rahoja käteen ja häivy.
Niinhän kauppa yleensä tehdään.
Jay kertoi haluavansa pyörän Amerikkaan ja Gakin mukaamme.
Hän saa ajaa Harrikka-museoon, jonne pyörä viedään.
Siinä on minun tatuointini!
Davenportista.
Davenportistako? Minä kasvoin Iowassa.
Kasvoin Iowassa, synnyin Havaijilla.
Broidit. Havaijilainen tatuointi, mutta Iowasta.
Helvetin siistiä.
Jason on hyvin karismaattinen.
Hän on ystävällinen ja vetää ihmisiä puoleensa.
Se on mielestäni Jasonin kyky.
Sillä pääsee esteiden yli.
Halusin, että hän näkee, miten paljon tämä merkitsee minulle
ja mikä kunnia tämä oli.
Hän ei hyväksynyt tarjouksia.
Kota auttoi sinetöimään asiat.
Hän toimi tulkkina minun ja Gakin välillä.
Uskon Gakin nähneen, miten paljon arvostin kaikkea.
Gak, ehkä voisit myydä tämän minulle.
Kiitos.
Tämä on...
Sama.
Päässänikin.
Päässäkin on sama kuvio.
Tehty vanhalla tyylillä. -Siksi hän myy sen sinulle.
He ajattelivat ensin, että hän tulee vain ostamaan hankkimamme pyörät.
Selitin Gakille,
ettei hän ole vain keräilijä, joka vie sen varastoon.
Unelmissani ajan nämä takaisin Harley-museoon.
Sinne kaikkien nähtäville.
Näitä kauniimpia ei olekaan.
Ajamme Harley-Davidsonille.
Milwaukee, täältä tullaan!
Olen David Polgreen. Toimin päivisin lakimiehenä
World Poker Tour -firmalle.
Tämä pyörä on toiseksi harvinaisin Knuckleheadin vuosimalli.
Vuoden -44 pyöriä tehtiin alle 500.
Eric ja minä ostimme kaksi pyörää kasassa viitisen vuotta sitten.
Hän mainitsi Jasonille, että minulla on -44.
Jason soitti FaceTimella heti.
Tapasin Polgreenin Espinozan kautta.
He etsivät yhdessä harvinaisia osia.
Kaikki alkoi pyöristä, mutta sitten meistä tuli kavereita.
Kuulin, että hänellä on -43 ja -44. Halusin saada ne kokoon.
Tässä ei ole kyse rahasta.
En tavallisesti myisi tällaisia pyöriä.
Haluan siistit ideani omaa pyörääni varten.
Siksi en tee sellaista. Jason on ainoa, jolle olen rakentanut pyörän.
Olen tohkeissani, että hän saa sen. Hän osaa arvostaa sitä.
Se, että kokoamani pyörä pääsee museoon, on uskomatonta.
Siellä on Harley-Davidsonin historiaa.
Sinne pääseminen ei ole pikku juttu.
Rakentajia on niin monia, että annoin parille heistä kameroita
dokumentointia varten.
Halusin, että Max ja Scotty kuvaavat rakennusprosessiaan.
Pidin aina valokuvauksesta. Rakensin neulanreikäkameran pienenä.
Valokuvaus on ensirakkauksiani.
En ikinä pyrkinyt ammattilais- skeittaajaksi. Halusin kuvata sitä.
Ensimmäiset palkkani tienasin skeittauksella.
Minulla oli toivelista, jossa oli Leica M6.
Menin kameraliikkeeseen ja ostin Leica M6:n.
Mutta pelkäsin kuvata sillä Oaklandissa,
koska olen Oaklandissa ja kamerassa on tunnusomainen punainen täplä.
Laitoin teippiä täplän eteen.
Mutta eniten kai pelkäsin ihmisiä.
Sitten tapasin Jasonin, joka heitteli kameroitaan.
Hän heitti sen pöydän yli. Olin ihan äimissäni.
Omani on lukittu laatikkoon ja kääritty silkkiin.
Japanissa autoin Jasonia ostamaan pyörän Gakilta.
Hän päätti antaa minulle vuoden 1958 M3:n.
Antaessaan hän sanoi:
"Älä lukitse tätä laatikkoon."
Olen pitänyt lupaukseni.
En voi syyttää välineitä huonoista kuvista. Ne ovat omaa syytäni.
Sain todella siistin kameran, yhden parhaista.
Olen nähnyt ihmisten ottavan mahtavia kuvia paskoilla kameroilla.
Tämän tyylisistä kuvista pidän eniten.
En yritä voittaa mitään palkintoja tai räjäyttää tajuntoja.
Dokumentoin vain hetkiä.
Erityisen päivän, joka unohtuu,
kun uusia muistoja tulee tilalle.
Nyt kannan kameraa aina mukanani.
Olen hyvin keskinkertainen kuvaaja, mutta rakastan sitä.
Minusta ei tule parasta hitsaajaa, ei parasta maalaajaa,
ei parasta skeittaajaa.
On hienoa, että on jotain tavoittelemisen arvoista.
Zoomausrengas on jo alkanut kulua. Messinki tulee esiin mustan maalin alta.
Minua on alkanut kiehtoa messingin esiintulo
ja miten kuuluilla kuvaajilla, jotka kuvasivat niillä koko ikänsä,
messinki tuli kauniisti esiin mustan maalin läpi.
Sain siitä idean pinnoittaa pyörän messingillä
ja maalata mustaksi, jotta se näyttäisi Leicalta.
Niin esitin asian Jasonille.
Sain suuret hihkaisut puhelimessa.
Bling-bling.
Meillä on -42, -43 ja -44.
Harleyn harvinaisimpia moottoreita.
Otamme ne Knuckleheadin moottorit
ja rakennamme niiden ympärille upeita taideteoksia.
Se on kauhean pramea, mutta siitä tulee hyvä.
Näiden rakenteluun voi kadota. Olen myös maalari.
Tämä on ollut inspiroivaa, koska leikin eri pintakäsittelyillä.
Se tuo mieleen yhden ekoista pyöräprojekteistani,
jossa työstin pyörää budjetilla ja niin innoissani.
Heräsin aamukahdeksalta
ja katosin heti autotalliin koko päiväksi.
Siis hyvä luoja. -Tosi siistit.
Nämä hemmetin osat...
Tämä on kliseistä,
mutta yhdestä osasta voi saada idean pyörään.
Aina, kun työstää jotain paljon, se muuttuu.
Kiintymyssuhde siihen muuttuu.
Rakensin tämän mielessäni ja se tuntuu hyvältä.
Leicassa ainoa väri on punainen täplä.
Halusin mukaan jotain punaista.
Mutta haluan, että päällä on mustaa ja punainen tulee siitä läpi.
Mennään auringonvaloon.
Tämäkin kuluu ajan myötä.
On ensimmäisen maailman juttuja ottaa projektiksi mikä tahansa Knucklehead.
Pyörä on jo alkujaan upea.
Minun on kohdeltava sitä kunnioittaen.
Tämän projektin aikana olen oppinut fosfatointia,
joka on kemiallinen pintakäsittely.
Laitan useimmat pyörän teräsosat
fosfatointiliuokseen,
jolloin niihin tulee syvänmusta pinta.
Tämä olisi hauska kuva lähettää 10-vuotiaalle itselle tulevaisuudesta.
Siitä ei osaisi sanoa, meneekö minulla hyvin vai hyvin huonosti.
Tai edes mitä hittoa olen tekemässä.
On siistiä, että tämä on melkein yhtä hyvä suoja kuin kromaus.
Tässä oleva kerros estää terästä ruostumasta
ja antaa tällaisen pinnan. Siistiä.
Jason käski heittäytyä hulluksi.
Olen heittäytynyt kunnolla tähän. Teen ihan uusia asioita.
Jayn tiimi yhdisti minut tyyppiin Leicalla, jolle kerroin projektista.
Kerroin ystäväni Daytonin tehneen valumuotteja.
Hän kävi arkistossa ja lähetti minulle sieltä jotain.
Minulla on joitain osia, kuten tämä Linkert-kaasuttimen runko sodan ajalta.
Se sulaa hyvin. -Voimme sulattaa messingin.
Katsotaan, mitä he lähettivät.
1942.
Meillä on vuoden -42 Knuckleheadin moottori,
ja nämä osat ovat 1940-luvun alun Leica-kameroista.
Sulatamme näistä uusia osia pyörään. Ne elävät ikuisesti siinä.
Kuvasin filmillä aikoja sitten.
Rakastin sitä, koska siinä oli jotain samaa kuin pyörissä.
Pyörien epätäydellisyydet tekevät niistä hienoja.
Tankissa voi olla halkeama ja juotosjälkiä.
Se on kuin arpi, muisto.
Pyörän työstäminen ja valokuvaus tuntuvat inspiroivilta.
Molemmissa voi nähdä muistoja.
Jopa epätarkat, epätäydelliset otokset muistuttavat minua siitä,
miten viat tekevät pyörästä paremman ja kertovat tarinaa.
KAMAKURA, JAPANI
Näytähän... Voi että.
Katsokaa. -Pyöriä löytyy.
Taka, varastosi vain kasvaa. -Broidi.
Tätä ei ollut viimeksi.
Voi juma.
Taka on ykkönen. -Saanko oluen?
Kävimme hyvän ystäväni Takan työpajalla.
Hän on aito tyyppi.
Miltä vuodelta tuo on? -1945.
Myytkö? -En.
Ehkä? -Ehkä.
Voi jätkät.
Japani, Japani.
Taka pitää pyörien tarinoista. Hän etsii pyöriä ja kunnostaa niitä.
Hän tuo ne eloon ja etsii niille uudet kodit.
Saatoimme samaistua siihen.
Cycle Zombiesissa pyörien tarina on tärkeä.
Ihmiset ovat outoja.
Joskus tietyistä ihmisistä tai bändeistä tai muista voidaan sanoa:
"Et saisi pitää siitä. Laulaja ei ole alkuperäinen."
Ihmiset suhtautuvat kylmäkiskoisesti. Vihaan sitä meissä ja ihmisissä.
Olin kuullut Takasta. Hän tuli tänne käymään.
En tiennyt, onko hän hyvä tyyppi vai ei. Pitäisikö hänestä pitää?
Kun unohtaa paskanjauhannan,
tajuaa, että edessä on tosi mukava ihminen.
Hän tuli pajalle ja sanoi: "Täällä tuntuu todella hyvältä."
Mietin, mitä hän tarkoittaa. Lämpötilaako?
Hän sano: "Ei. Täällä tuntuu hyvältä."
"Tämä paikka on taianomainen." Tai jotain sinne päin.
On ihanaa, miten japani kääntyy joskus erikoisesti ja aidosti.
Hei, Scotty, Max. Näittekö tätä, missä se on maan peitossa?
Joo, näin videon. -Katsokaa tuota.
Se kaivettiin ylös bussin viereltä.
Voitteko kuvitella?
Aina, kun olen käynyt hänen pajallaan, olen saanut ajaa millä vain pyörällä.
Hän avaa koko pajansa, ja puolet pyöristä kuuluu asiakkaille.
He luottavat häneen niin, että antavat amerikkalaisten ajella pyörillään.
Vau. Kukas tämä tyyppi on?
Japanin parhaimmistoa.
Tähän pääsee vain parhaat japanilaiset.
Se tyyppi on niin kultainen.
En osaa sanoa sitä paremmin.
Vanha sielu, ihana henkilö. Aivan mahtava.
Yritämme saada alkuperäisetkin. -Siksi me tulimme.
Me haluamme tehdä kauppoja. -Mitä teiltä löytyy?
Aina, kun tulet pajallemme, myymme jotain. Nyt on sinun vuorosi.
Aina!
On mahtavaa päästä taiteilijan työpajalle.
Saa nähdä, millä he ympäröivät itsensä, sen mukavuudet ja kaaoksen.
Picasson työpajan näkeminen on yhtä tärkeää kuin maalausten.
Kuvittele ajavasi maan halki. -Sinä myös.
Tämä tyyppi ajaa.
Mahtavaa.
Minä mietin asiaa. -Kuulostaa hyvältä.
Meidän pitää mennä ajelulle. -Mennään.
Skeittaillessa kuljin usein 10 ihmisen kanssa.
Olen tottunut olemaan joukon mukana
ja siihen tunteeseen, kun menemme ravintolaan,
ihmiset miettivät, mihin bändiin kuulumme.
Olen silti aika hiljainen enkä halua jättää jälkiä itsestäni.
Siksi minua huoletti lähteä sinne Jasonin ja kaikkien kanssa.
Max on erakko, musta lammas.
On hassua, miten erilaisia olemme,
mutta pidämme samoista asioista. Meidät vain kasvatettiin eri tavoin.
Haluan asua kauempana Mekasta ja pysytellä itsekseni.
Sillä, mitä hän tekee ja miten hän ajaa, on ollut vaikutus minuun.
Hän oli kuin sankari, vaikka vihaan sitä sanaa.
Hän oli siisti tyyppi, jota ihailin.
Tuntui hienolta ymmärtää Maxia paremmin tämän jälkeen.
Kerroin ihailleeni häntä pitkään
ja hänen rakentamiaan pyöriä ja hänen toimintatapaansa.
Se oli yksi isoista asioista, joita sain matkalla.
Olen vähän joukon ulkopuolinen, tarkoituksella.
Se ei tarkoita, etten pidä muista tai halua mukaan.
Haluan kutsun juhliin, mutta haluan päättää itse menenkö.
Se johtuu ahdistuneisuudesta ja kasvatustavastani.
Se ei liity siihen, arvostanko muita tai pidänkö heistä.
Jasonin kautta olen oppinut olemaan enemmän muiden kanssa.
Yksi parhaista asioista retkessä oli tunne, että kuulun johonkin.
Kuulunkin, mutta oli kiva saada muistutus siitä.
Se oli uskomaton matka.
Uskomatonta. En ole nähnyt mitään tuollaista eläessäni.
En ole ikinä nähnyt vastaavaa.
Harvinaisin -36, harvinaisin -37.
-43. Hyvä luoja.
Kokomusta -43. -44.
-45.
Hitto vieköön.
Vittu!
Ihan mieletöntä.
Uskomatonta. Saamme viedä nämä museolle ja nähdä ihmisten ilmeet.
Tämä oli kuin lumipallo.
Kaikki alkoi pienestä, kun kerroit ideastasi.
Nyt istumme täällä pyörien ja ystävien kesken.
He tekivät kovasti töitä löytääkseen nämä.
Olemme tunteneet Gakin pitkään ja Takan ja kaikki.
Saimme kaikki palat loksahtamaan paikoilleen. Vai mitä sanot, Max?
Lähtökohtamme oli, että meidän pitää arvostaa heitä.
Koska Gak, Taka...
Yujinin tapasin vasta. Mutta he ovat muita edellä.
Gak tietää näistä asioista enemmän kuin me.
Me ihailemme häntä. Hän on vaikuttanut meihin.
Kun Jason keksi idean, mietin,
etteivät ideat aina toteudu.
Sitten Gak suostui mukaan. Yujin suostui.
Meillä oli rahaa Starbucksin pussissa.
He antoivat meidän ajaa näillä. Se räjäytti tajuntani.
Scotty ja minä lähennyimme.
Tunnen Gakin nyt paremmin.
Sain Yujinilta lempikypäräni, jonka laitoin esiin.
Ja Taka ottaa aina lämpimästi vastaan.
Se on todella siistiä.
En uskonut, että idea kantaisi näin pitkälle.
Kiitos kaikille tästä.
Olen ihaillut näitä 19-vuotiaasta asti.
Nyt olen 45.
On vienyt pitkään nähdä nämä yhdessä.
Olen innoissani, että viemme nämä kotiin ja saamme kiittää Harley-Davidsonia.
Sitten kokoan kaikki paikalle, koska rakastan juhlia.
Pidetään hyvät bileet.
BOZEMAN, MONTANA
-44, -44, -42, -43,
-43, -43, -44, -44.
Pyhä sylvi.
Kaikki harvinaisimmat ovat yhdessä rivissä.
Näin monta sota-ajan pyörää ei ole ollut missään.
Meillä on täällä armeija.
Polgreen, tule.
Voi hyvänen aika.
Se on upea. -Tuossa on punaista.
Mitkä nämä tangot ovat? -Flanders, numero 11.
Ihan parhaat. Uskomatonta. -Tuollaisille gorillakäsille.
Jestas, miten kaunis.
Täysin alkuperäinen maali.
Mieletön.
Nämä ohjaustangot...
Se on minusta -43:ksi yksinkertaisin ja paras.
Minusta se on paras. Ihan mieletön.
Koska se on riisuttu malli. -Siinä ei ole mitään turhaa.
Tuollaisen olisi saanut, jos kävi tuuri.
Aikanaan.
Ei paineita, Eric.
Kukaan ei katsele.
Ohjelma kestää vain 45 minuuttia.
Kuvaatteko te? -Joo, kuvataan!
Painoit torvea, kun yritit startata.
Taidat olla suosituspainoa kevyempi.
Aiotteko näyttää tämän tv:ssä?
Haluan huomauttaa, että ennen kuin piti polkaista 25 kertaa,
pyörä käynnistyi aina heti.
Aina ekalla tai tokalla polkaisulla.
Googlaanko sinulle, miten se käynnistetään, Eric?
Youtubessa taitaa olla opetusvideo.
Kaikki, jotka ajavat tällaisilla, tietävät, että välillä vastustaa.
Universumi kai yrittää kehottaa odottamaan vähän.
Ja sitten se taas toimii.
Katso noita putkia! Mitä hittoa?
Mitä helvettiä?
Pyhä sylvi.
Siinä lukee "42".
"Harley-Davidson". -"Bloodbath" on pyörän nimi.
"Sotaprätkillä ei ole enää valtaa. Jumalan käsi löi kelloa."
"Tuomiopäivää Jumala julistaa. Polvillaan sotaprätkät laahustaa."
Innoituksenani oli ajatus miehestä, joka meni sotaan ja jolla oli pyörä.
Palatessaan hän oli muuttunut. Sota oli muuttanut hänet lopullisesti.
Kaivoin inspiraatiota historiasta.
Näin kuvia sotilaista, joiden kypärissä oli kaiverruksia.
Tein runon. Tuo on Raamatun viimeinen sivu, Ilmestyskirjan 22. luku.
Liimasin sen kiinni.
Tuossa on kukkia, ehkä naiselle kotopuolessa.
Ystäväni Dayton tekee muotteja. Hän tuli pajalle.
Leica lähetti minulle osia vuosilta 1940 - 42.
Sulatimme ne ja kaksi Harleyn Linkert-kaasutinta.
Teimme tämän niistä. -Perhana.
Vaihdekeppi tehtiin niin. -Niinkö?
Siinä on kirjaimellisesti... -Leican osia sodan ajalta.
Pyörä on kuin rintamataidetta.
Siinä on kuin perhettään kaipaavan sotilaan kaiverruksia.
Joka yksityiskohta on kuin se olisi ollut rintamalla.
Se on kaunis. -Kiitos.
On mahtavaa viedä nämä Milwaukeehen kaikkien nähtäväksi. Ihmiset ällistyvät.
Kiitos. Olen innoissani.
Kokosit perheen yhteen ja annoit tämän tilaisuuden.
Se Leica-juttu oli siisti.
Sain kuvata ja dokumentoida tätä pyörää.
Se oli uskomatonta. -Minulla on lisää yllätyksiä.
Enpä tiedä. Jay lupasi yllätyksiä. Nyt hermostuttaa.
Olet minulle rakas. -Samoin.
Arvostan kaikkea tätä, kamu.
Pyörän rakentaminen oli vaikeaa,
koska halusin siitä erityisen.
Kävimme Japanissa ja etsin inspiraatiota historiasta.
Se, että sain sen valmiiksi ja sain revitellä sillä mailikaupalla,
siitä tässä on kyse.
Tämä oli kuin joulujen joulu.
Hänen pyöränsä on niin elegantti showpyörä, virheetön.
Se hohtaa kultaisena pinnan alla.
Siinä näkyy rakkautemme Leican kameroita kohtaan.
Ihan ensiksi kuusi kuukautta sitten
pinnoitin rungon messingillä.
Halusin, että tämä on kuin tarina. Putkissa on syvänmusta pinta.
Ne alkavat ruostua. Tankissa on 70 vuotta vanha lakkaus.
Kaadoin siihen bensaa. Eikö näytä upealta? Se sopii korkkiin.
Nämä valot ovat kai 1940-luvun ranskalaisesta lentokoneesta.
Mutta tämä on vasta alkua ja tästä kehittyy jotain muuta.
Voisimme tehdä runkoon jonkin kaiverruksen hetikin.
Mutta näetkö, miten maali kuluu jo täältä?
Täältä takaa. Ihan kuin Leicasi.
Kuten kohta, josta Leicaa käännetään.
Pinta tulee sieltä esiin. En halunnut feikata sitä.
Se saa tapahtua aikanaan.
Kuten kuuluukin. -Niin.
1940-luvun koirapilli.
Se on siinä pienenä koristeena.
Mikä etuvalo on? -Se on paras.
En halua edes kertoa kameran edessä. Mutta se on sinun.
Tämä pyörä on...
Kun tämä kuluu, tuohon tulee punaista ja tuohon messinkiä.
Runko muuttuu messinkiseksi. Istuin on syvänpunainen
ja päällä mustaa.
Tankki ja lokasuoja ovat Harleyn vanhoja osia. Niissä patina näkyy jo.
Niin. -Se on ihan parasta.
Niin minustakin.
Se on niin yksinkertainen, mutta samalla monitahoinen.
Se on hienovarainen. -Niin on.
Ne ovat niin kauniita.
Niin kauniita.
Olet rakas. -Samoin. Ihanaa, että pidät siitä.
Rakastan sitä. Se on niin monitahoinen ja yksinkertainen.
Perhana vieköön.
Olen todella iloinen ja innoissani.
Kaipasin sitä, kun se vietiin pois.
Urani alussa minulla oli yksi moottoripyörä.
Minulla oli visio pyöränrakentajista.
Näin upeita pyöriä ja moni niistä lähti Japaniin.
Sain idean mennä Japaniin ostamaan osan takaisin
ja jakaa ne kaikkien kanssa ja viedä ne Harrikka-museoon.
Se alkoi hulluna ideana,
jonka toteutuminen ei ollut varmaa. Tässä sitä ollaan.
On eräs lause. Matkalla tänne avasin kirjan, jota luen.
Siinä luki: "On olemassa ihmisten rotu, joka ei sovi joukkoon."
"Rotu, joka ei voi pysyä aloillaan."
"Joten he särkevät läheistensä sydämet ja vaeltavat maailmaa."
Mietin: Me olemme vaeltajia. Emme pysy aloillamme.
Pyörät olivat upeita ja viiletimme
soraisilla hiekkateillä vähän kuin eloonjäämistilassa.
Mietin: Miten paljon pyörät maksoivatkaan?
Katsoin Jayta ja sanoin: "Näitä kuuluu ajaa, ei piilotella."
Jay vastasi: "Jos hajotamme ne, rakennamme ne uudelleen."
Näitä kuuluu ajaa.
Kukaan muu ei sano:
"Rakastan sitä, mitä teet. Revittele. Tee mitä haluat."
Minulla ei ole ikinä ollut ketään,
joka sanoisi: "Visio on sinun. Sinä olet taiteilija. Tee se."
Jason järjesti meille polun
ja kehotti seuraamaan tai lähtemään eri suuntaan ja kertomaan, miten kävi.
Hän mahdollisti tämän. Hän toimi kipinänä.
Olen onnekas, että tunnen hänet.
Olen bensa hänen kipinälleen koska vain.
Minulle japanilaisena tämä prosessi,
jossa moottoripyörä menee Japaniin
ja tuodaan takaisin Amerikkaan museoitavaksi,
on jotain erikoista, mahdotonta.
Olen vain moottoripyöräilijä, jolla ei ole edes myymälää.
Tämä on minulle kunnia.
MILWAUKEE, WISCONSIN
Kuvattu suljetulla tiellä. Älä yritä itse.
On hetkiä, jotka osuvat syvälle.
Kun ajoimme toistamiseen sillan yli, katselin Jayta ja Scottya.
Se kolahti parhaalla tavalla.
Tuntui, että kaikki toimi yhteen. Sain kylmiä väreitä.
Pyörä tuntui täydelliseltä. Täydellinen hetki.
Kunnostin pyörän ja sain viilettää sillä.
Yhdessä vaiheessa tunsin kihelmöintiä ja silmäkulma kostui,
koska tilanne tuntui aika surrealistiselta.
Kaikki alkoi ideasta ja lopulta viiletimme yhdessä tiellä.
Ajaminen yhdessä muiden Harrikka-fanien kanssa
oli tosi siisti kokemus, jota en ikinä unohda.
Moottoripyörät, jotka Jason toi tänne,
ovat meille yhtiönä ja kulttuurissamme
ikkuna menneisyyteemme.
Se, mitä Jason teki hankkiakseen pyörät, on aivan uskomatonta.
Luultavasti vain hän olisi pystynyt tähän.
Tällaisessa on tunnettava oikea ihmisverkosto, joku ystävä,
joka tuntee jonkun, jonka tädillä oli moottoripyörä,
jotta tällainen onnistuisi.
Uskon, että vain hän olisi pystynyt tähän.
Beibi, olet kotona.
Nämä ovat hyvin harvinaisia pyöriä.
Se, että ne ovat yhdessä paikassa, on syy sille, miksi museo rakennettiin.
Harley-Davidsonin suhteen pitää muistaa,
että moottoripyörät ovat DNA:ssamme.
Tämä on merkityksellistä, koska pyörät tehtiin täällä.
Sillä on väliä ja sillä on tarkoituksensa.
Kaikki onnistui. Siitä tulee vahva tunnelataus.
Monet ihmiset puhuvat unelmistaan,
mutta niiden toteutus on harvinaista.
Jason toteutti oman unelmansa.
Hänellä on aina positiivinen asenne.
Kyky saada ystävänsä mukaan.
Noiden ominaisuuksiensa vuoksi
hän onnistui tässä.
Se kosketti minua.
Tämä oli ehkä paras aikaansaannokseni moottoripyörien saralla.
Toin monipuolisen joukon ihmisiä yhteen eri puolilta maailmaa.
Tosi siistiä.
Mutta juuri tätä minä rakastan. Se hermostuttaa, saa hulluksi.
Siinä on kaikki outouteni.
Ajoimme parhailla pyörillä ja saimme ne Harrikka-museoon.
Enempään en pysty. Sen parempaa ei olekaan.
Samalla sain ajaa poikani kanssa
ja hänkin sai oppia parhailta.
Se oli erityinen hetki poikani kanssa.
JASON MOMOAN 2. MAAILMANSODAN KOKOELMA
Näissä näkyy, miten sotilaat olisivat sodan jälkeen personoineet pyöriään.
Sinun omasi eroaa Scottyn omasta, joka on kuin rintamataidetta.
Maxin oma on kaunis ja seksikäs.
Aivan kuten Matissella, Picassolla ja Rembrandtilla,
kaikilla on oma tyylinsä.
Se, että pystyy tekemään niin...
Olen innoissani, että kaikki saavat nähdä nämä.
Mikä visio. -Kiitos kaikille.
Kiitos, että toteutitte unelmani.
Pääsin näihin paikkoihin ja sain uusia ystäviä.
Tuntuu, että sain monin verroin enemmän
kuin mitä maksoin.
Kaiken järjen mukaan minun olisi pitänyt pitää pyörä ikuisesti.
Mutta jos en olisi antanut sitä,
en olisi päässyt ajamaan tänne.
Vaikka menetin pyöräni, sain kokemuksen, joka oli vielä mahtavampi.
Suomennos: Tiia Ruuskanen Iyuno