NEW YORK, NY
Veniți să vă arăt ceva.
Deci...
Domnilor!
Mulțumesc.
CASA DE DISCURI ATLANTIC RECORDS
Azi e ziua a cincea.
I-am întâlnit joi.
A fost o noapte grozavă, nu? Joia trecută.
I-am văzut cântând aseară.
Și acum mergem la Atlantic Records.
La directorul general, același de 20 de ani.
Mergem la Atlantic Records să vedem dacă obținem un contract.
O nebunie, știu.
Dar încercăm.
ÎN CĂUTAREA INSPIRAȚIEI
Nici într-un milion de ani nu credeam că voi ajunge în deșert,
să filmez On The Roam, dar se potrivește.
Sunt la vreo trei ore de Abu Dhabi, termin Dune.
Și o să vorbim despre o trupă numită The Bobby Lees.
Dă-i drumul.
Azi îi avem în studio pe The Bobby Lees,
tocmai din Woodstock, New York.
Un set live cu The Bobby Lees.
VOCE: HENRY ROLLINS
E albumul trupei The Bobby Lees. Se numește Skin Suit.
E foarte interesant.
VOCE: IGGY POP
Ce ziceți de The Bobby Lees? Sunt în turneu prin SUA.
Vin în Marea Britanie la sfârșit de iunie.
O să cânte în Europa.
Și Debbie Harry spune: "Ascultați The Bobby Lees.
Viitorul e minimal proto/punk."
Iată-i pe The Bobby Lees cu Hollywood Junkyard.
Adevărul e că iubesc muzica.
Și așa i-am descoperit pe The Bobby Lees pe Instagram.
Mi s-au părut incredibili.
Le-am ascultat muzica și i-am văzut cum merg în turnee prin lume
și cumva îi ratam peste tot unde ajungeam.
Mă numesc Sam. Cânt într-o trupă numită The Bobby Lees.
Sunt Nick Casa. Cânt la chitară solo în The Bobby Lees.
Mă numesc Kendall Wind. Cânt la bas.
Sunt Macky Bowman, cânt la tobe în The Bobby Lees.
Nu știam mare lucru despre industria muzicală,
eram puțin naiv în privința asta.
Vezi trupa și-ți spui:
"Totul e bine. Le merge grozav. Au turnee."
"E clar că se descurcă destul de bine."
Și apoi auzi: "Nu mai putem face asta."
Ne-am cunoscut acum trei zile. V-am invitat la Bowery.
Am intrat.
Tu erai aplecat, fără tricou,
se vedea că abia ajunseseși în camera de hotel și te instalai.
Și ai zis: "Nu vă așteptam atât de repede."
Și apoi ai venit și ne-ai oferit o îmbrățișare caldă.
Da, chiar a fost ca într-o familie.
Una dintre cele mai bune cinci, chiar trei îmbrățișări din viață.
Ideea era că se opresc, au terminat.
Trupa are șapte ani deja.
I-am văzut pe Instagram,
îi urmăream și-mi ziceam că sunt foarte buni.
Îi urmărești și asta e tot ce vezi:
numai chestii pozitive.
Și apoi a venit momentul ăla când au postat ceva,
au pus chestia aia... Cum îi zice?
Un comunicat, da.
Trupa mea le-a explicat celor care ne urmăresc
de ce urma să luăm o pauză,
una despre care nu știam cât va dura.
Adică o pauză definitivă sau...
Ducem până la capăt anul ăsta, cu concertele programate,
apoi luăm o pauză
și nu știm când sau dacă vom mai cânta.
Motivul pentru care trebuie să facem un pas înapoi
ține de situația actuală din industria muzicală.
E construită acum în așa fel încât e aproape imposibil
pentru trupe ca noi să se susțină financiar.
Trupa asta ne-a dat un scop când aveam mare nevoie de unul,
iar voi ați fost o parte uriașă din noi.
Ne sperie puțin să ne oprim,
dar știm că asta trebuie să facem.
Cu drag și devotament, The Bobby Lees
Cântă de atâta timp, dar nu câștigă bani deloc.
Sunt în turneu și totul e deja prea complicat.
M-am temut că ajung să se destrame.
Nu accept așa ceva. Așa că le-am trimis un mesaj privat.
"Hei, pot să vorbesc cu voi?"
Aveam senzația că...
De obicei, când emiți energia asta, ceva se întoarce la tine.
Și aveam senzația că cineva o să ne contacteze.
Dar nu m-am gândit că o să fie Jason Momoa.
Mi-am spus atunci:
"Uite un om bun care ne place muzica și vrea să ne ajute."
O să-i ajut să facă un album,
apoi o să mergem să spargem niște uși,
să le obținem un contract.
Facem pasul în față.
O să dau tot ce pot, pentru că mi se pare lucrul corect.
Eu eram cea care organiza concertele,
care bătea la uși, care voia că lucreze cu un anume producător.
"O să-i trimit 20 de e-mailuri până când îmi răspunde."
Mi-am dorit mereu să cânt cu alții, dar mi-era prea frică.
Pur și simplu, eram speriată, prea speriată.
Credeam că ideile mele nu sunt bune.
Cumva toceam încet frica aia
și tot continuam.
Am citit și o carte, The Artist's Way, de Julia Cameron,
care mi-a schimbat viața complet.
Am făcut exact ce spunea ea și a fost ciudat.
Am terminat-o și i-am întâlnit pe Kendall și pe Macky o lună mai târziu.
La început am avut mai mulți chitariști,
dar a mers cu adevărat abia când Nick, fratele vitreg al lui Kendall...
A venit la primul nostru concert și, din momentul ăla,
toți ne-am spus că asta vrem să facem.
Am mulți prieteni muzicieni
și știu că e foarte greu, cum e și actoria, de altfel.
Te face să te întrebi...
Nirvana, de exemplu, sau alte trupe cum ar reuși azi?
Bob Dylan, pentru Dumnezeu.
Adică unii dintre favoriții tăi
ar fi ajuns atât de sus dacă apăreau azi?
Și nu știu...
Simt că trebuie să se schimbe ceva.
Ți se întâmplă asta înainte să începi munca?
- Ești entuziasmat? - Nu. Sincer, plâng.
Sunt foarte emoțional.
Chiar așa.
Sunt foarte emoțional.
Ajung într-un punct în care vreau să mă duc acasă și să mă bag în pat
și să anulez concertul...
Așa e mereu. Și eu sunt copleșită de emoții.
"Mi-aș dori rău să nu trebuiască să fac asta."
Și apoi mă rog la toți oamenii mei preferați,
ca Little Richard și Bo Diddley.
"Vă rog, dați-mi energie."
A fost foarte tare la Woodstock.
E orașul lor. A fost o onoare.
Am mers prin oraș cu ei,
le-am cunoscut familia, a fost foarte tare.
NOIEMBRIE 2023
THE BOBBY LEES ULTIMUL CONCERT ACASĂ
Am vrut mereu să fiu într-o trupă. Aveam o frică groaznică de scenă.
Adică visam la asta,
dar nu reușeam să fac niciun pas în direcția asta.
Aveam o problemă serioasă cu băutura,
dar m-am lăsat, iar frica de a da greș a dispărut.
Dorința de a face a devenit mai mare decât frica de a o face.
Pentru noi n-a existat niciodată un drum normal.
Tot ce ni s-a întâmplat pare lucrătura universului,
mici semne și lucruri bune, ciudate, cum a fost că Jason ne-a scris.
Când ajungi să-i cunoști pe toți... Sam e ca familia mea.
E pur și simplu o forță.
Pe scenă e atât de creativă și autentică
și în același timp atât de sensibilă.
E o adevărată artistă.
Macky e născut într-o familie aleasă,
de artizani și muzicieni.
Cred că e un personaj cu adevărat special.
Kendall e ca sora mea. O iubesc enorm.
O admir, e ca profesoara mea.
Adică o întreb tot felul de lucruri.
Nicki, frățiorul, rupe tot, învață orice.
Se pricepe la orice.
A fost un drum lung,
așa că gândul
că poate nu o să mai fac asta
cu siguranță că m-a afectat.
Ce?
A fost ciudat...
Hei, ai rupt.
A fost ciudat... S-a simțit foarte ciudat.
Nu știu.
Pune-le.
Am nevoie de muzică să mă ridice.
Nu pot lua o pastilă sau ceva.
Ascult o piesă și sunt... E magie.
Chiar îmi poate schimba complet starea.
Deci să spui că asta nu mai are valoare e trist.
E aiurea rău.
Jason ne-a spus asta:
"Cum pot ajuta? De ce are nevoie o trupă ca voi?"
Am zis: "Nu știu."
Din punctul nostru de vedere, credeam
că avem nevoie de un contract mare.
Am zis: "Cred că ajută, pentru că așa ajungem la mai mulți oameni."
A intrat pe telefon ca un supererou și a zis: "O să încerc tot.
O să încerc să fac tot ce pot."
M-am simțit ca într-o aventură din momentul în care a sunat
până acum... Să vedem ce se întâmplă.
NEW YORK, NY
E incredibil.
Parcă vând biscuiți de la cercetași.
Când Jason ne-a dus la Atlantic,
o parte din mine era entuziasmată
pentru că n-am avut niciodată acces la o casă mare de discuri.
M-a pus să citesc și scrisoarea și mi-am zis că e ciudat,
pentru că nu e ca și cum o să-l conving doar citind-o.
Cineva tot o să întrebe de rata pe Spotify.
Motivul pentru care artiștii de la marile case rezistă
e că au acorduri private cu Spotify.
În timp ce, dacă nu ești un major, ca noi, te plătesc cu 0,04$ pe redare.
Așa că, din păcate, ceea ce am văzut eu
este că dacă oamenii pot să nu plătească, atunci nu vor plăti.
M-am gândit mult la asta. Am vorbit cu multe trupe în turneu despre asta
și pare că problema de bază e că nu valoarea nu mai există.
Orice copil care crește acum
nu crede că valorează ceva, pentru că e gratis.
Mi-ar fi plăcut ca lucrurile să meargă altfel.
Dar da, încă aveam speranțe. Încă aveam energie.
Probabil că trupa simțea altfel.
Ei poate nu credeau că se întâmplă.
Mi s-au închis uși în față,
am căzut în atâtea gropi
și a trebuit să ies singur din ele, încât simt
că nu accept un refuz.
Și hai să fim serioși, talentul e talent.
Și ei îl au. Trebuie doar să găsești oamenii potriviți.
Când cântăm, încă ne simțim foarte bine.
Când auzi oameni cântând versurile tale,
speri că muzica ta îi ajută.
Ceva nu e în regulă, cu siguranță.
Dacă umpli săli de 500 de locuri
în New York și LA și faci turnee în toată lumea,
cum de nu poți să trăiești măcar la nivel de salariu minim?
De exemplu, cu Bellevue, am fost în turneu 18 luni.
Am avut un milion de redări.
Am făcut 4 000 de dolari din 18 luni de turneu.
Nimeni nu vrea să muncească gratis.
Simți că, nu-mi place termenul, dar e lipsă de respect,
pentru că la un moment dat, când tragi tare și ești în turneu,
îți dai seama că ceva nu e în regulă.
Eu dau totul din mine.
Mă simt complet epuizată.
Cred că mulți simt asta,
tânjesc pentru ceea ce cred că e scopul lor,
vor acel lucru cu disperare, "nu pot altfel".
Nu mai simt asta acum și e chiar plăcut,
pentru că devenise dureros să vreau ca trupa să reușească...
Acum simt că nu mai ține de noi.
Adică venim și cântăm fiecare concert ca și cum ar fi ultimul.
Avem nevoie de o schimbare.
Da, trudim prea mult în gol.
Trebuie să ne oprim o vreme și nu știm dacă ne mai întoarcem.
Nu știu, instinctul îmi spune că nu e definitiv, dar habar n-am.
Și sincer, chiar e eliberator să nu ai nicio idee.
Cunosc senzația, știu cum e să muncești mult.
Ajungi să te simți epuizat,
nu mai dăruiești ce-i mai bun în tine.
Cred că și-au spus că au nevoie de timp.
Și fiecare a trebuit să se retragă o vreme.
A trecut un an...
Trupa s-a întors în sala de repetiții.
WOODSTOCK, NY
Nu prea mai știu cum se cântă.
Ba știi. Așa fac eu piesele, cu acordurile astea trei.
Și apoi...
Da!
Să-i vezi cum compun sub ochii tăi,
să vezi cum se leagă piesă cu piesă...
Parcă totul se schimbase.
Se întorc. Au avut o pauză.
O parte din trupă a fost în turneu o vreme.
Dar s-au întors cu piese noi și am intrat în studio.
A fost magie pură.
A fost o parte frumoasă din călătoria asta împreună,
iar acum văd cum, dintr-odată, pare să meargă.
Pauza aia mică
a făcut ca, la întoarcere, să fie gata de rock.
Gata să pornească.
Ceva de genul ăsta. Super.
Super tare!
A fost super tare!
- Ce faceți, oameni buni? - Ce mai e nou?
A trecut un an.
Un an, nu? De când ne-am văzut.
- Aproape, da. - Aproape un an.
Și sunt curios unde e fiecare în viața lui acum.
Cum vă simțiți?
Și, da, ce mai faceți.
Vreau să aud de la fiecare
și cum e cu reuniunea asta,
pentru că probabil nu v-ați văzut de un an.
Ne-am întors acum o lună.
Și am zis să începem să scriem, datorită generozității tale
și șansei de a face încă un album.
A fost ciudat, pentru că ne-am adunat și, în două săptămâni,
am scris vreo 14 piese, ceea ce e mult...
De obicei ne ia mai mult timp.
De obicei ne ia o lună pentru cinci piese.
Deci a fost, cred, nu știu...
Cred că aveam ceva de scos din noi.
Era ceva ce trebuia să iasă.
Cred că suntem entuziasmați să facem lucruri diferit,
pentru că am râs mult la repetiții.
Am făcut asta pentru că ne-am permis să facem lucruri
pe care nu le-am face de obicei.
Și a fost fain să fim liberi în felul acesta.
Deci cred că toți suntem entuziasmați.
Faptul că a trecut aproape un an
de când eram în Woodstock e incredibil.
Nici nu-mi vine să cred cât de repede a trecut timpul.
Da. Ultimul an a fost nebun.
Multă îndoială, multă speranță.
Știi, pauza asta...
Ne-am dat drumul emoțiilor, a părut un fel de doliu.
Ca o despărțire sau ceva asemănător.
Și a fost foarte ciudat.
Parcă eram un copil
când am luat pauza și acum mă simt adult.
În anul ăsta mi-am dat seama cât de mult înseamnă trupa pentru mine.
O să fie mereu o parte uriașă din mine.
Dar a fost bine că am avut ocazia să realizez
că există o lume întreagă și în afara ei.
Să fii într-o trupă e ca într-o relație,
te pierzi în ea, înțelegi ce zic?
Uiți cine ești tu ca individ în afara ei.
Așa că anul ăsta de pauză
m-a ajutat să-mi amintesc de ce îmi place să creez.
În timpul pauzei, am avut timp...
Au fost momente când mă întrebam dacă pot trăi fără asta.
Nu pot, trebuie să creez ceva.
Mă deprim dacă doar consum munca altora.
Sunt ghidat de muzică. E arta supremă pentru mine.
Creez ascultând muzică. Mă inspiră în orice formă.
Ador muzica.
Mi-a venit ideea asta vorbind cu ei.
"Nu mai încercați încă o dată?
Hai să-i mai dăm o șansă.
Chiar vreau să ajut, să vă susțin.
Nu știu multe despre industrie, dar poate deschid niște uși.
Ați mai face un album?" Și au luat asta în calcul.
Când au spus da, mi-am zis că merg până la capăt,
pentru că eu cred că se poate, cred în ei.
Am găsit-o.
LOS ANGELES, CALIFORNIA
Unde suntem?
Los Angeles, California.
Ce sperați să obțineți de-aici?
Piese.
Bune. Sperăm.
Un album de care să fim mândri.
Aveți emoții înainte de înregistrări?
Azi nu simt nimic, dar acum trei zile,
n-am dormit și mă gândeam la ce e mai rău.
Că ajungem acolo și piesele sunt praf.
Deci am avut momentul meu de frică.
Acum sunt zen și gata de muncă.
Și eu. Sunt calmă.
Ai avut un moment de...
Cred că am fost puțin agitată la plecare, știi?
Pur și simplu, nu știu, doar un fel de...
N-am absolut nicio idee la ce să mă aștept.
STUDIOURILE SUNSET SOUND
- Pot să intru pe... - Hai să o facem.
Super!
Am mai avut o idee.
Dacă punem un ecou la final.
Gen: "E ceva stil Elvis Presley și închid așa."
"O închid."
- Sigur. - Să vedem.
Hai să încercăm.
Ăsta e finalul.
Final.
Crezi că mai trebuie o dublă sau e bine?
E bine.
Simți imediat dacă energia e bună sau rea.
Aproape instantaneu.
Când am intrat, mi-am zis că e perfect.
"O să fie perfect pentru noi."
Înregistrăm la Sunset Sound,
un studio legendar...
Led Zeppelin a făcut Zeppelin IV aici.
Cred că și Stones au făcut Let It Bleed.
Și câteva albume Van Halen.
Să vii în California să înregistrezi un album... Senzația e grozavă.
Înțelegi?
Alex și Dave
au talentul de a auzi o bucățică și imediat vin cu o completare.
Aruncă o idee și te întrebi de ce nu te-ai gândit la ea.
Încercăm să nu judecăm nimic acum.
Cred că înainte făceam asta.
Chiar dacă scriam, track-ul de bază nu era bun.
Acum ducem totul până la capăt.
Și peste o lună ne uităm și analizăm.
La fiecare piesă înregistrată, când o ascultăm în camera de control,
eu, unul, fac asta tot timpul.
Dau din cap, cu ochii închiși.
Mă mai uit în jur și toți fac la fel...
Ne cam plictisisem de sunetul de "garage rock".
Ascult mult hip-hop
și voiam senzația aia, nevoia de a da din cap.
Cred că am reușit asta la câteva piese.
E ca un val de emoții...
Suntem aici de patru zile
și am trecut de la "wow, e super" la criză existențială.
Trec prin toate și mi s-a spus să nu judec munca, doar s-o fac.
Așa că o fac.
Personal, sunt mare fan Dave.
Unul dintre albumele lui de referință ca producător
a fost un album al trupei Wolfmother,
pe care îl ascultam nonstop când aveam cinci ani.
E a doua oară când cânți asta.
Așa e.
A fost un proces foarte eliberator.
E mereu bine când ai producători și ingineri
care chiar știu să te susțină
și să-ți dea încredere în ce faci.
Da, cred că pentru toți a fost o experiență super tare.
-Super. -Incredibil de bine.
Suntem a patra oară în studio, deci știm...
Mă uit la Macky, Nick ori Kendall și știm când funcționează.
Știm când nu. Se simte.
Tobele ar trebui să fie mai strânse, mai puține cinele.
- Da, sunt de acord. - Sigur.
Să fie mai direct.
Ultimele au mers bine și apoi s-a complicat iar, nu?
E foarte tare să vezi cum evoluăm
ca muzicieni, împreună.
Fără inele.
Doar tineri.
Hai!
Hai să începem cu...
- Hai să reparăm o parte vocală. - Bine.
Voiam să pun "Girl"...
Chiar înainte de bridge.
And when you fly around the world, call me your fire starting.
Voiam să intru fix acolo.
Alt "girl"?
Da. Și intri cu "Girl" când dă el...
NEW YORK, NY
Ultima oară când te-am văzut, erai însărcinată.
Erai în vreo șase luni, cred.
Când? Când am filmat primul...
- Da, când am filmat... - În Woodstock?
Da.
Aveam vreo patru luni.
Și când am făcut albumul, eram în opt luni.
- A fost la limită. - A fost nebunie.
Da, cred că a fost...
- Și acum Ozzy? - Da, Ozzy...
Două luni și jumătate.
Ne știm de un an și jumătate, nu?
Pe 9 noiembrie eram toți aici.
Am fost destul de nebun să-i chem aici.
Vorbeam pe Instagram și i-am ademenit aici.
Se întrebau în ce rahat îi bag.
Purtam aceeași geacă ca azi.
Așa și trebuia, nu?
- Bun. - Cerc complet.
Hai s-o ascultăm. Pe ce?
Alegem noi? Ai vreuna preferată?
N-am vrut să ascult nimic fără voi.
Am auzit o singură piesă.
Totul e nou, am vrut să aștept să fim împreună.
Ai ascultat "50 Foot"?
- N-am auzit nimic. - Frate...
- Nu cred. - Aia...
De-aia am vrut...
Piesa asta merita tot drumul.
Asta e preferata mea.
Și sunt super recunoscătoare că am făcut-o.
ÎN REDARE: "50 FT"
Care a fost prima reacție?
Vreau s-o regizez pe-asta. Și pe-asta.
Pe-asta. Așa a fost.
Sună a Bobby Lees.
Da, e ceea ce trebuie să fie The Bobby Lees.
Are sound-ul ăla, are esența brută.
Are energia care trebuie.
Cred că fanii o să fie încântați.
Și simt că toți știau că asta o să vină.
- Ți-a zis John de Epitaph? - Nu.
Casa asta de discuri...
E o casă bună, care iubește albumul și vrea să-l scoată.
- Pe cine au ei? - Epitaph nu-l au pe Tom?
Tom Waits e la Epitaph, nu?
Da, pentru că sub Epitaph au Anti.
Și practic compania-mamă e Epitaph.
Dar fondatorul l-a sunat pe John și i-a plăcut mult.
Luni avem un Zoom cu el și cu președintele.
Și ne-au luat bilete mie și lui John.
Zburăm miercuri să-i întâlnim și John...
- Unde? LA? - În LA.
John i-a mințit că mai sunt patru case interesate
și că vrem să decidem până la finalul săptămânii.
Așa că au zis: "Atunci trebuie să veniți rapid."
Așa că ne-au pus pe...
Dar le-a zis John ce faceți azi la emisiune?
Da, cred că a contat mult.
Deci erau entuziasmați.
Da. E tare.
Da. Sunt foarte buni.
Dar parcă nu putem sărbători încă până nu e sigur.
Dă-ne asta, frate.
LOS ANGELES, CALIFORNIA
CASA DE DISCURI EPITAPH RECORDS
- Barry, ea e Sam. - Salut, Barry!
El e Eric, avocatul nostru.
Era ciudat pentru că vindeam o grămadă de viniluri.
La concerte, noi vindem produse promoționale.
Comparativ cu alte trupe. Noi putem...
Schimbul real se întâmplă la concert.
Oamenii vin, revin iar și iar.
Cumpără tot ce avem. Vor tricoul nou.
Dar pe streaming nu se reflectă asta.
Aveam concerte cu casa închisă în săli de 500 de locuri.
Cineva cu 100 de milioane de redări
nu aducea atâția oameni câți aduceam noi cu 20 000 de redări.
Da, ciudat.
Sunt artiști care pot umple o sală de o mie de locuri...
BRET GUREWITZ PROPRIETAR EPITAPH RECORDS
Mă rog, nu neapărat locuri, dar o sală de o mie de oameni
și vând mult merch și viniluri,
dar au puține redări și nu leagă lucrurile.
Nu pot explica de ce se întâmplă asta.
Așa e și la unii dintre artiștii noștri.
Suntem pregătiți să facem schimb.
De-aia îmi place proiectul ăsta, trupa e incredibilă.
Bifează tot: piese, discuri, live.
Dar încă n-ați legat lucrurile cu streaming-ul, nu?
Dar dovada e clară.
Dacă merge live, o să meargă și pe streaming.
Și da, ai nevoie de un partener care să te ajute să ajungi acolo.
Și mai vreau să zic ceva. Noul album...
Chiar ați trecut la alt nivel.
Îmi plac și celelalte, dar ăsta e impresionant.
Și cred că e momentul perfect.
Parcă totul fierbea și acum e gata să...
Așa se simte.
Dar da, avem nevoie de ajutor ca să împingem lucrurile.
Aș putea spune o mie de povești
despre oameni din industrie,
care au o treabă de făcut,
dar care, sincer, n-au făcut mare lucru pentru noi.
Și apoi vine Jason și ne oferă, pe tavă,
șansa asta de a face ceva
care îi place și lui.
Adică nu pot fi suficient de recunoscător.
E incredibil
să ai pe cineva care crede atât de mult în tine
și nu doar spune, chiar face.
Face să se întâmple lucruri pentru noi. Încearcă să ne ajute.
Asta e marea diferență între el
și mulți alți oameni cu care am lucrat.
Mie mi s-a părut că a mers bine. Nu?
Da. Aș fi șocat să nu fie așa.
Ni s-au mai spus lucruri de genul ăsta,
așa că am învățat să nu ne entuziasmăm până nu e ceva concret.
Vor să ne trimită o ofertă.
Dar mie mi s-a părut că... Îl cred pe tipul ăla, e muzician.
A fost în Bad Religion. A trecut prin asta.
Pare un tip sincer. Și îmi place și Sue.
Da.
E o victorie uriașă.
Dacă nu apăreați voi...
JOHN SWAB MANAGERUL THE BOBBY LEES
Motivația sau entuziasmul de a reveni
și de a face un nou album nu ar fi existat.
Nu cred că acest album...
Adică ne place albumul și asta contează cel mai mult.
Dar nu eram sigură dacă o casă de discuri ar vrea să-l scoată.
E diferit de tot ce am făcut până acum.
Și nu știu...
Dacă ar fi ajuns la o casă mare,
ceea ce toată lumea crede că își dorește,
probabil i-ar fi mestecat și ar fi scăpat de ei,
ar fi fost și mai nefericiți decât erau când ați apărut voi.
Cred că o casă de discuri pentru artiști, ca asta,
condusă de Brett, care e un tip punk autentic...
Cred că e cel mai bun loc pentru ei.
Pare cel mai bun scenariu posibil.
Aș vrea să strig de bucurie, dar până nu vine oferta, simt că...
Tu cum te simți, Brian?
Poți striga "woohoo" de bucurie?
Nu cred că o să pot spune vreodată "woohoo".
Sunt ultima persoană pe care s-o întrebi, dar cred că...
- Jason ne-ar da un "woohoo". - El sigur ar da un "woohoo".
The Bobby Lees au semnat cu Epitaph Records.
Abia aștept să văd cum vor reacționa oamenii.
Cum dansează...
Și când cobor de pe scenă
și văd un zâmbet sau văd că am făcut pe cineva să se simtă bine...
Vreau să pun un zâmbet pe fața cuiva, eu pentru asta trăiesc.
Și faptul că pot să țopăi din oraș în oraș,
iar oamenii se regăsesc în asta și se conectează
e o senzație atât de satisfăcătoare și nu mă satur de ea.
Cred că orice ar fi...
Trebuie măcar să creez ceva, altfel simt că mor.
Nu e doar despre noi.
Se întâmplă la o grămadă de alte trupe,
așa că mi se pare trist dacă tot ce rămâne e pop de TikTok.
Asta ar fi o cultură destul de sumbră.
Nu știu ce înseamnă.
Știu doar că de când am început să fac muzică,
am avut senzația asta
că merg într-o direcție care are un sens.
Am mers în direcția aia, simțeam că sunt atrasă într-acolo.
Nimic din ce a apărut în drumul nostru nu promite
că putem trăi confortabil din asta.
Voi ați venit și ne-ați făcut cadoul ăsta uriaș,
dar noi suntem o singură trupă.
Sunt multe trupe bune și tot cred că modelul trebuie schimbat
față de cum e acum. Ceva trebuie să se schimbe.
Sunt curioasă să rămân în povestea asta să văd ce urmează.
Faptul că putem vedea un album de la început până la sfârșit,
să-l coordonăm noi, să fim parte din întregul proces,
să ajutăm să ajungă la o casă... Asta chiar e ceva frumos.
Și oamenii ăștia chiar merită.
Cred că au ceva special.
Sper să se întâmple și cu alte trupe.
Mă bucur să fiu cu prietenii mei. Abia aștept să-i văd în turneu.
Abia aștept să aud piesele noi pe scenă.
Cred că e important să cumperi artistul, e important să cumperi vinilul.
Eu iau caseta, am o mașină destul de veche încât să meargă.
Și e un cadou grozav pe care îl poți face oamenilor: muzica.
Așa că, știi, dă mai departe.
Dă mai departe.