Vi går og ser på dette.
-Greit. Mine herrer. -Takk.
Dette er dag fem. Jeg traff dem på torsdag.
-Vi hadde den beste kvelden, hva? -Den beste. Ja.
Vi fikk se dem spille i går kveld. Og nå skal vi til Atlantic Records.
Konsernsjefen gjennom 20 år...
Vi skal til Atlantic Records nå og se om vi kan få platekontrakt.
Det er sprøtt. Man må jo prøve.
Jeg hadde aldri i verden trodd at jeg skulle være...
...i en ørken og lage "On the Roam". Men det er jo "On the Roam".
Jeg er omtrent tre timer utenfor Abu Dhabi og gjør ferdig "Dune".
Og vi skal snakke om...et lite band som heter The Bobby Lees. Fyr løs!
Og i dag har vi The Bobby Lees i studioet, helt fra Woodstock i New York.
Vi skal få et konsertsett med The Bobby Lees.
Dette er ei plate av The Bobby Lees, "Skin Suit". Den er veldig interessant.
Hva syns dere om The Bobby Lees? De er på turné i USA.
De kommer til Storbritannia i slutten av juni. De skal spille i Europa.
Og Debbie Harry sier:
"Sjekk The Bobby Lees. Framtiden er minimalistisk proto/punk."
Her er The Bobby Lees med "Hollywood Junkyard".
Sannheten er at jeg er glad i musikk. Så jeg fant The Bobby Lees på Instagram.
Jeg syntes de var utrolige. Jeg hørte på musikken og så dem reise verden rundt.
Og jeg klarte akkurat ikke å treffe på dem overalt.
Jeg heter Sam. Jeg synger i bandet The Bobby Lees.
Jeg er Nick Casa. Jeg spiller sologitar i The Bobby Lees.
Jeg heter Kendall Wind og spiller bass.
Macky Bowman. Jeg spiller trommer i The Bobby Lees.
Jeg visste ikke mye om musikkindustrien, så jeg var litt naiv overfor alt.
Man ser dem og tenker: "De har det bra. De er på turné. De er hele tiden..."
"De klarer seg bra." Men så er det: "Vi klarer ikke mer."
Vi møttes for tre dager siden. Jeg inviterte dere til Bowery.
Vi gikk inn. Du sto foroverbøyd i bar overkropp og bare...
Som om du nettopp kom inn på hotell- rommet: "Jeg ventet dere ikke så fort."
Og så kom du og ga oss verdens største, varme klem.
Ja, det hadde en familiefølelse.
Ja, en av mine topp fem, om ikke topp tre, klemmer.
Så hele greia var at de skulle gi seg. De var ferdige.
De hadde vært et band i sju år. Jeg så det på Instagram, og jeg har fulgt dem.
Og jeg tenker at de er jævlig utrolige. Men man får bare se alt det positive.
Så kom det en tid da de la ut noe.
Jeg skal lese det, men de la ut en liten... Hva kaller dere det? En...?
-En uttalelse. -En uttalelse, ja.
Bandet mitt la ut noe som fortalte de folkene våre som følger oss
hvorfor vi skulle ta en pause.
En pause som vi ikke visste hvor lenge ville vare. En evig pause, eller...
"HEI, FOLKENS. VI HAR NOE Å SI.
VI AVSLUTTER ÅRET MED Å SPILLE BOOKEDE KONSERTER OG TAR SÅ PAUSE.
VI ER USIKRE PÅ NÅR ELLER OM VI SPILLER IGJEN.
VI MÅ TA ET SKRITT TILBAKE PGA. MUSIKKINDUSTRIENS NÅVÆRENDE TILSTAND.
DET ER NESTEN UMULIG FOR BAND SOM OSS Å VÆRE ØKONOMISK BÆREKRAFTIGE.
BANDET GA OSS ET FORMÅL DA VI TRENGTE DET, OG DERE VAR EN STOR DEL AV DET.
VI ER REDDE, MEN VET VI MÅ GJØRE DETTE. I KJÆRLIGHET OG TJENESTE, BOBBY LEES
De har drevet på så lenge og tjener ikke penger.
De turnerer, og det er så utfordrende.
Og jeg tenkte: Faen, de vil slutte. Og jeg bare: Nei, nei!
Så jeg sendte en... Jeg sendte en direktemelding til dem.
-"Kan jeg få snakke med dere?" -Jeg følte på meg at noen...
Sender man ut sånn energi, så pleier noe å komme tilbake.
Jeg følte at noen ville ta kontakt. Jeg ventet ikke det skulle bli Jason Momoa.
Men jeg tenkte: "Her er en snill person som liker musikken vår og vil hjelpe."
Jeg skal hjelpe dem med å lage plata, og så skal vi sparke inn noen dører.
Skaffe dem en platekontrakt. Vi må bare få den ut.
Jeg skal gjøre mitt beste, fordi...jeg syns det er riktig.
Jeg har alltid vært den i bandet som...
...booker konsertene, presser på, bare...
"Vi vil jobbe med denne produsenten." Jeg sender 20 e-poster, til han svarer.
Jeg ville alltid spille sammen med folk, men var for redd.
Jeg hadde bare... Jeg vet ikke.
Jeg fikk panikk. Jeg syntes ikke ideene mine var gode.
Så det var som om jeg stadig hakket bort litt av frykten, og jeg bare fortsatte.
Jeg leste også boka "Kreativitet" av Julia Cameron.
Den forandret livet mitt. Jeg gjorde bare som hun sa, og det var snålt.
Jeg leste den ferdig, og så traff jeg Kendall og Macky én måned senere.
Vi hadde et par forskjellige gitarister i begynnelsen, men alt falt på plass
da Kendalls stebror Nick kom på den første konserten vår.
Da det hadde skjedde, var vi alle... Vi tenkte: "Dette er alt vi vil gjøre."
Jeg har så mange venner som er musikere.
Så jeg vet det er veldig vanskelig, akkurat som skuespill.
Men det får en til å lure.
Ville Nirvana, noen av disse bandene... Ville de klart seg i dag?
Bob Dylan, for guds skyld. Hvordan ville favorittene deres klart seg?
Ville de vært der de er hvis de hadde dukket opp nå?
Og jeg vet ikke, men jeg føler at noe må gi litt etter.
Vil det skje før det er på tide å gjøre jobben?
-Nei. Er du gira? -Nei, jeg gråter ærlig talt.
-Jeg blir veldig beveget. -Å ja?
Jeg blir veldig beveget. Jeg blir... Spiller jeg rått, blir jeg så beveget.
Jeg får lyst til å dra hjem, legge meg og avlyse konserten.
Og det er alltid... Og noen ganger blir jeg beveget.
"Skulle ønske jeg slapp å gjøre dette."
Så ber jeg til yndlingspersonene mine, som Little Richard og Bo Diddley.
Og jeg sier: "Gi meg energien."
Det var så kult i Woodstock. Det er jo lokale helter.
Så det var en ære å kunne gå rundt i byen med dem og treffe familien deres.
Det var veldig kult.
SISTE KONSERT I HJEMBYEN
Jeg har alltid ønsket å spille i band. Jeg hadde alvorlig sceneskrekk.
Jeg fantaserte om det og kunne aldri gjøre noe for å oppfylle fantasien.
Jeg hadde et veldig alvorlig alkoholproblem, og jeg ble edru.
Frykten for å være ræva forsvant.
Ønsket om å gjøre det ble større enn frykten for å gjøre det.
For oss har det aldri vært noen normal vei.
Alt som har skjedd, føles som om universet gir oss små blunk
og gode, snåle ting skjer. Som at Jason tok kontakt.
Når man treffer dem alle, så er Sam som familien min. Hun er full av energi.
Når jeg ser henne synge, er hun så kreativ og rå, og samtidig så følsom.
Hun er en kunstner. Macky er liksom født inn i denne kongelige familien
av kunstnere og musikere. Jeg synes han er helt spesiell.
Kendall er som søstera mi. Jeg er så glad i denne kvinnen.
En jeg ser opp til. Hun er som en lærer for meg. Jeg spør henne om alt mulig.
Nicki, lillebroren, spiller riff og er med på alt. Han er flink til alt.
Det har vært en lang ferd, så tanken på...
...kanskje ikke å gjøre det igjen...
...har helt klart påvirket meg.
-Hva? -Det føltes så snålt.
-Hei, du var helt rå. -Dette er en snål...
Det er så snålt. Jeg vet ikke.
Ta dem på deg.
Jeg trenger musikk for å få opp humøret. Jeg kan ikke ta piller, eller noe.
Jeg hører på ei låt, og det er bare magisk. Jeg...
Det kan forandre humøret mitt fullstendig. Det er...
Så ja. Å si at det ikke har noen verdi lenger, føles som...
Det er trist. Det er jævlig herpa, så...
Jason sa: "Hvordan kan jeg hjelpe dere? Hva trenger et band som dere?"
Jeg sa: "Jeg vet ikke."
Vi tenkte: "Man trenger vel en kontrakt med et stort plateselskap."
Og jeg sa: "Jeg tror det vil hjelpe, for de kan få det ut til flere."
Han hørtes ut som en superhelt i telefonen og sa: "Jeg skal prøve alt."
Lissom: "Jeg skal prøve å gjøre alt."
Det føltes som et eventyr fra da han ringte og fram til nå:
"Greit, la oss se hva som skjer."
ATLANTIC PLATESELSKAP
Dette er utrolig.
Jeg føler at jeg selger småkaker for speiderjentene.
En del av meg var veldig glad da Jason tok oss med til Atlantic.
For vi hadde aldri hatt tilgang til et stort plateselskap.
Men han fikk meg også til å lese brevet. Og jeg bare: "Så snålt."
Jeg klarer jo ikke å røre ham ved å lese brevet.
Som om det vil øke Spotify-lyttingene.
De store plateselskapenes artister klarer seg
fordi de har private avtaler med Spotify.
Alle som ikke er på et stort selskap, får bare 0,004 cent per avspilling.
Jeg tror det uheldige som vi har sett,
er at hvis folk kan velge ikke å betale, så betaler de ikke.
Jeg har tenkt mye på det og pratet med mange band.
Det føles som kjernen i problemet er at det ikke fins verdi der.
Så alle unger som vokser opp nå,
tror ikke at det er verdt noe fordi det er gratis.
Jeg skulle ønske ting hadde gått på en viss måte.
Men jeg hadde fremdeles et håp. Jeg hadde fremdeles energien.
Bandet følte nok noe annet. Lissom: "Kanskje det ikke går." Jeg vet ikke.
Jeg har fått døra stengt foran meg og falt i så mange hull.
Jeg har måttet grave meg ut av dem, så jeg føler at jeg ikke godtar et nei.
Talent er talent, og de har det. Vi må bare finne de riktige folkene.
Det føles fremdeles veldig bra når vi spiller.
Jeg håper musikken hjelper folk når jeg hører dem synge ordene mine.
Noe er åpenbart galt hvis man selger ut konserter,
som saler i New York og LA med plass til 500, turnerer verden rundt
og likevel ikke klarer å tjene en minstelønn eller være bærekraftig.
Vi turnerte med plata "Bellevue" i 18 måneder.
Vi hadde 1 million avspillinger og tjente $4000 på 18 måneders turnering.
Ingen vil jobbe gratis etter lang tid. Jeg avskyr å bruke ordet respektløst.
Men jeg føler at på et visst punkt, når man sliter og er på turné, tenker man:
"Dette føles feil. Jeg gir så mye. Jeg føler meg så utslitt."
Jeg føler at mange føler en dyp lengsel etter noe de tror er formålet deres.
At de virkelig vil ha noe som lissom er: "Jeg må ha det."
Jeg føler ikke det lenger, og det er veldig fint.
For det ble smertefullt å ville at bandet skulle lykkes. Å ville...
Og nå føler jeg bare at det er hinsides vår kontroll.
Vi spiller hver konsert som om den er den siste.
Vi trenger en forandring, der... Ja, det er bare for mye slit.
Vi må bare stoppe opp en stund, og vi vet ikke om vi kommer tilbake.
Magefølelsen sier at dette ikke betyr at vi aldri fortsetter, men jeg aner ikke.
Det er på en måte befriende ikke å ha noen jævla anelse.
Jeg kjenner den følelsen. Jeg jobber mye, og man kan bli tappet.
Man får ikke gjort sitt beste.
Jeg tror de tenkte: "Greit. Vi trenger litt tid."
Og jeg tror alle bare måtte trekke seg unna alt en stund.
DET HAR GÅTT ET ÅR.
BANDET ER TILBAKE I ØVELSESLOKALET.
Jeg husker egentlig ikke hvordan jeg spiller den.
Jo da. Det er sånn jeg gir deg låter. Jeg tror det er disse tre akkordene.
Og så passer de inn der.
-Ja! -Jeg har det!
Å se dem skrive på stedet, å se dem, dere vet...
Bare å se låta ta form...
Alt hadde lissom forandret seg. De kommer tilbake. De har hvilt seg.
Noen av medlemmene har reist rundt og turnert litt.
De kom tilbake med låter. Og vi kom inn i studioet. Det ble en unik følelse.
Det var en vakker del av ferden sammen. Å være hos dem og se dem lissom si:
"Greit. Vi gjør dette."
Den lille pausen... De var klare da jeg kom tilbake. De var klare.
-Noe sånt. Det er kult. -Litt raskere.
Det var rått. Det var helt rått!
-Hva skjer, folkens? -Hva skjer?
Det har gått ett år. Det har det, hva? Siden jeg så dere? Nesten et år.
Og jeg er bare nysgjerrig på hvor alle er i livet sitt nå.
Hvordan føler dere dere?
Og det er det som skjer. Jeg vil bare høre det av hver av dere.
Og også å møtes igjen. Dere har vel ikke sett hverandre på et år.
-Ja. -Vi møttes igjen...for en måned siden.
Og vi sa at vi måtte begynne å skrive på grunn av gavmildheten din
og denne muligheten til å lage ei ny plate.
Det var snålt, for vi møttes og skrev 14 låter på to uker, som er mer...
Vi pleier å bruke mer tid enn det.
Vi pleier å bruke én måned på å skrive fem låter.
-Så det var...jeg tror... Jeg vet ikke. -Vi hadde vel noe vi måtte få ut av oss.
Det måtte bare komme ut.
Vi er gira over å gjøre noen ting annerledes.
Jeg tror det, for vi lo mye på øvelsene.
Jeg tror at det er fordi vi tillot oss å gjøre ting vi ellers ikke ville gjort.
Og det var fint å være fri på den måten.
Jeg tror alle er gira over det.
Det er utrolig at det har gått nesten et år siden vi var i Woodstock.
Jeg kan ikke tro hvor fort tiden fløy.
Ja, det siste året har vært sprøtt.
Det har vært mye tvil. Det har vært mye håp.
Det var følelsesmessig sterkt å ta en pause.
Det føltes som en sørgeprosess.
Det føltes som et brudd, eller noe. Det var veldig rart.
Jeg føler faktisk at jeg var en unge da vi tok pause, og så er jeg voksen nå.
Det siste året har jeg forstått at dette bandet betyr så mye for meg.
Det vil alltid være en stor del av meg, men det var fint å få sjansen til å se
at det fins en hel verden utenfor.
Å være i et band er som et forhold, der man går helt opp i det. Skjønner du?
Man glemmer hva man er som enkeltperson utenfor det.
Så jeg tror at det å være borte i år har hjulpet meg med å huske
hvorfor jeg liker å lage ting.
I den tiden jeg hadde fri, rakk jeg å...
Det var stunder der jeg tenkte: "Kan jeg klare meg greit uten dette?"
Det kan jeg ikke. Jeg må lage noe.
Jeg blir veldig deprimert hvis jeg bare forbruker andres arbeid.
Jeg blir drevet av musikk. Det er den ypperste kunstformen for meg.
Det er det jeg skriver til. Jeg bruker det til å inspirere meg i alle former.
Jeg er så glad i musikk.
Jeg fikk en idé om bare å snakke med dem og si:
"Vel...kan dere gjøre det én gang til? La oss gjøre ett forsøk til."
Jeg vil støtte dem. Jeg vet lite om bransjen,
men tror kanskje jeg kan åpne noen dører eller finne folk dere kan produsere med.
"Vil dere lage et album til?" Og de tenkte over det. Da de sa ja,
ville jeg støtte dem til siste slutt, for jeg har tro på dette. På dem.
LOS ANGELES I CALIFORNIA
Jeg fant det...
-Hvor er vi? -I Los Angeles i California.
-Hva håper dere å få ut av dette? -Låter. Forhåpentligvis gode.
Ei plate vi er stolte av.
Har dere noen gang noen slags...nerver når dere skal spille inn?
I dag føler jeg ingenting. Men for tre dager siden, da vi kom hit,
fikk jeg ikke sove. Jeg gikk gjennom det verste som kunne skje.
At alle låtene var ræva når vi kom dit. Ja. Så jeg...
Jeg hadde tiden min med frykt, og nå føler jeg meg zen
og klar til å gjøre jobben.
-Jeg også. Bare rolig. -Hadde du en topp av...?
Jeg tror jeg var litt nervøs da jeg fløy hit.
Ikke sant? Jeg vet ikke. Bare litt...lissom bare...
Jeg aner ikke hva jeg skal forvente, men...
Jøss.
SUNSET-LYDSTUDIOET
Jeg kan hive meg på...
-Vi kan få det i verset. -Ja, flott.
-Jeg hadde også en idé. -Å ja?
Hvis vi la ekko på "end to it".
"This is some Elvis Presley shit, And I'm putting an end to it."
"End to it!"
Greit. Bare for å se. La oss prøve. Ok.
"This is the end!"
"End to it!"
Tror du vi må ta det igjen, eller har vi det?
Vi har det.
Vi kan absolutt føle om en energi er god eller dårlig, nesten øyeblikkelig.
Da vi kom inn, tenkte vi: "Dette er flott. Dette blir perfekt for oss."
Vi har spilt inn i Sunset-lydstudioet. Det legendariske studioet.
Led Zeppelin spilte inn Zeppelin IV. Stones spilte vel inn Let It Bleed der.
Noen Van Halen-plater ble spilt inn der.
Det føles bare så godt å dra til California for å spille inn ei plate.
Alex og Dave... Bare evnen deres til å høre en del av ei låt og si:
"Hvorfor ikke prøve dette?" Så kommer de med en idé.
Og det lissom: "Hvor var dette hele tiden?"
Vi prøver ikke å dømme noe nå.
Jeg tror vi pleide å gjøre det før. Råopptak ble ikke bra selv når vi skrev.
Nå får vi gjort alt. Og så skal vi kanskje vurdere det om en måned.
Hver låt vi har spilt til nå, når vi går inn og hører på dem i kontrollrommet,
så vet dere at jeg gjør sånn hele tiden.
Hodet mitt nikker. Øynene er lukket. Så ser jeg meg om, og de andre er der.
Garasjerock-sounden begynte å kjede oss. Jeg hører mye på hiphop.
Og jeg ville virkelig ha den følelsen av uunngåelig nikking.
Jeg tror vi oppnådde det på noen låter.
Det er lissom en bølge av følelser. Vi har vært der i fire dager,
og jeg har gått gjennom en eksistensiell krise med "dette er flott".
Jeg går over alt, og jeg er blitt bedt om ikke å dømme verket,
bare lage det. Så jeg bare gjør det.
Jeg er en stor beundrer av Dave.
Et av gjennombruddsalbumene hans som produsent var ei låt av Wolfmother.
Jeg hørte på den uten stans da jeg var...fem!
-Det er andre gang du synger det. -Det er jo det.
Prosessen har vært en lettelse.
Det er alltid bra med produsenter og lydteknikere som lissom er...
...så flinke til å støtte en og få en til å føle seg trygg på det man spiller.
Ja, det har vært en veldig flott opplevelse for alle.
-Helt rått. -Så jævlig bra.
Dette er fjerde gang vi er i studio, så vi vet...
Jeg kan se på Macky, Nick eller Kendall. Vi vet når det funker og ikke.
Man føler det. Det er en følelse.
Trommingen bør være strammere. Med mindre cymbal.
Ja, jeg er enig. Det bør bare være "pop".
-Det er ganske kult. -Ja.
På de siste par låt det bra, og så ble det komplisert igjen, ikke sant?
Det er så kult å se hvordan vi lissom vokser, tror jeg, sammen som musikere.
Ingen ringer, bare brettet.
Kom igjen.
-Kom igjen. -Ja da.
-Hvor vil du begynne? -Det er mye som skjer.
La oss begynne med...
-La oss rette på én vokalgreie. -Greit.
Jeg ville ha komp på... "Jente..." Rett før overgangen.
"And when you fly around the world, call me your fire-starting..."
Jeg ville ha trøkk.
Annerledes "jente"?
Ja. Og kom inn med "jente" akkurat idet han slår...
Du var gravid sist jeg så deg. Hvor mye? Du var vel kanskje seks måneder på vei?
-Da vi først filmet? -Ja, da vi filmet.
I Woodstock? Jeg var lissom fire måneder på vei.
Og da vi spilte inn plata, så var jeg vel åtte måneder på vei?
-Det var sprøtt, ja. -Det var nær.
-Jeg tror det var... -Og nå er Ozzy...
Og nå er Ozzy to og en halv måned.
Vi har kjent hverandre i halvannet år, ikke sant? 9. november var vi alle her.
Jeg var sprø nok til å få dem hit. Vi pratet på Instagram. Jeg lokket dem hit.
-De bare: "Hva faen kaster vi oss uti?" -Jakka mi var den samme da som i dag.
-Jeg ville bare... -Du skulle gjøre det, ikke sant?
Kretsen er sluttet.
Men ja, la oss spille den. Hva spiller vi den på?
-Velger vi? Har du en favoritt? -Jeg ville vente til jeg var her.
Jeg har bare hørt ei jævla låt. Jeg ville vente til jeg var sammen med dere.
-Jøss. -Har du hørt "50 Ft"?
-Jeg har ikke hørt noe. -Oi, kompis.
-Det er rått. -Det var det jeg ville gjøre.
-For meg var den låta verdt hele turen. -Jeg er helt enig.
Favoritten min. Jeg er takknemlig for at vi fikk lage den.
NÅ SPILLES "15 FT"
-Hva var den første reaksjonen din? -Jeg vil ha denne. Og denne.
Jeg vil ha denne og den. Sånn var det.
Det føles som Bobby Lees.
Ja, det føles akkurat som The Bobby Lees.
Men den har den sounden. Det rå. Den energien.
Jeg tror fansen vil bli gira. Og at alle visste at dette ville skje.
Jeg kommer til å digge det.
-Fortalte John deg om Epitaph-greia? -Nei.
At det plateselskapet...
Det er et godt plateselskap som digger denne plata og vil gi den ut.
-Hvem har de? -Er det jævla Epitaph...?
-De har Weezer. Tom Waits. -Tom Waits er på Epitaph, ikke sant?
Ja, for under Epitaph er det Anti-.
-Anti-? -Og det er...
Det er lissom Epitaphs morselskap. Grunnleggeren heter John og digget det.
Og vi var på Zoom med ham og konsernsjefen på mandag.
De bestilte billetter til meg og John. Vi flyr ut på onsdag for å treffe dem.
-Og John... -Hvor da? I LA?
I LA. John løy og sa at fire andre plateselskaper er interessert.
Og vi vil bestemme oss før uka er slutt. Så de sa: "Vi må få dere hit fort."
Så de satte oss på et... Så vi...
Fortalte John dem hva dere gjøre i programmet nå?
-Ja, det var nok en stor fordel for oss. -Jævlig diger!
-Ja, så de var gira. -Ja!
-Ja, de er veldig gode. Så... -Det er råfett!
Men jeg føler at vi ikke kan feire før det er sikkert.
-La oss manifestere den dritten nå. -Ja.
LOS ANGELES I CALIFORNIA
EPITAPH PLATESELSKAP
-Barry. Dette er Sam. -Hei, Barry. Sam.
Det er Eric. Han er advokaten vår.
Det var snålt, for vi solgte dritmye vinyl.
Når vi spiller en konsert, så selger vi merch.
Sammenlignet med andre band jeg har snakket med...
Konserter er en ekt utveksling. Folk kommer, og kommer så igjen.
De kjøper alt vi har. De vil ha ei ny T-skjorte, men...
Strømmingen sto ikke i stil.
Som et lokale, når vi solgte ut en konsert for 500 mennesker,
var det noen med 100 mill. strømminger som ikke fikk like mange på konsertene
som vi fikk med 20 000 strømminger. Det virker snålt.
Så er det artister som er der ute og kan selge ut et lokale med 1000 seter.
Ikke seter, men et konsertlokale med plass til 1000.
De selger masse varer, vinylplater og...
Men strømmetallene er veldig lave. De har ikke koblet dem sammen.
Jeg kan ikke forklare det. Det gjelder noen av artistene våre også.
Vi er klare for en forandring.
-Ja, det er derfor... -Ja.
Derfor digger jeg dette prosjektet, for bandet er fantastisk.
Det krysser av i alle rutene. Låtene, platene, konsertene.
Men dere har ikke koblet det sammen med strømmingen ennå. Og så...
Men som man sår, så høster man. Hvis det skjer på konserter, vil det skje...
...i strømmerommet.
Og ja. Dere trenger en partner til å hjelpe dere dit.
Og jeg vil også bare si at den nye plata...
Jeg syns dere virkelig har gått opp noen hakk.
Jeg digger de andre greiene også.
Men jeg synes den nye plata er nydelig. Så jeg synes det er perfekt taiming.
Det føles som om tingene har boblet, og de er klare for det. Sånn føles det.
Men vi trenger bare hjelp til å presse på.
Jeg kan fortelle én million historier om folk som er i musikkbransjen
og har det som hovedjobb, og lissom... Jeg har ikke gjort noe sånt for oss.
Og så kommer Jason og gir oss denne muligheten på sølvfat
til å lage noe som han også liker.
Jeg kan ikke være takknemlig nok for denne muligheten og alt.
Det føles fantastisk
å ha noen som har så stor tro på oss og ikke bare sier det. Han gjør noe.
Han får det til for oss. Han prøver å hjelpe oss.
Det har vært forskjellen mellom ham og mange andre vi har jobbet med.
For meg føltes det som om det gikk bra, ikke sant?
-Ja. Jeg ville blitt sjokkert ellers. -Vi har fått høre ting før.
Så vi har lært aldri å bli gira om ikke noe er ekte. De vil visst sende et bud.
Men for meg føltes det som om... Jeg har tro på den fyren.
Han er musiker. Han spiller i Bad Religion. Han har gjennomgått det.
-Han virker ærlig. Jeg liker Sue også. -Ja. Det er en stor seier.
Og jeg tror at hvis ikke dere hadde blitt med,
ville insentivet til eller opphisselsen over å lage ei ny plate, ikke vært der.
Jeg tror ikke at denne plata... Det er godt å høre... Vi liker plata.
Det er det viktigste. Men jeg visste ikke om et plateselskap ville gi den ut.
Den er annerledes enn alt det andre vi har gjort. Og...jeg vet ikke.
Hadde de havnet på et stort selskap, som vel er det alle tror de ønsker,
så ville de nok blitt tygd på, spyttet ut, og...du vet...
De ville vært enda mer ulykkelige enn da dere først kom hit.
Jeg tror et selskap som setter artistene først, som dette som Brett driver...
Han er en helt, ekte jævla punkrocker. Det er nok det beste stedet for dem.
Det føles som tidenes beste sak.
Jeg vil si "jippi". Men fram til tilbudet kommer, føler jeg at jeg...
Hva føler du, Brian? Føler du at du kan si "jippi" nå?
Jeg føler ikke at jeg noen gang kan si det.
Men jeg er den siste dere bør snakke med. Men jeg...
-Jason ville sagt "jippi". -Jason ville definitivt fått det.
THE BOBBY LEES FIKK KONTRAKT MED EPITAPH PLATESELSKAP
Jeg gleder meg til å se hvordan folk reagerer på dette og hvordan de danser.
Når jeg går av scenen og ser et smil
eller at vi fikk noen til å more seg...
Jeg lever bare for å få noen til å smile.
Så det å kunne hoppe rundt fra by til by og...
...få folk til å kjenne seg igjen i det og knytte bånd til det...
Det er en så tilfredsstillende følelse. Jeg får ikke nok av det.
Jeg tror at uansett hva som skjer,
så må iallfall jeg lage greier. Ellers føler jeg at jeg dør.
Det gjelder ikke bare oss, men også mange andre band.
Jeg syns det blir trist hvis det bare er TikTok-pop igjen.
Det er en ganske dyster kultur.
Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg vet bare at siden jeg begynte å spille musikk,
har jeg hatt på følelsen at jeg var på vei mot noe som hadde et formål.
Jeg satset bare på det, for jeg kunne føle at det dro i meg.
Ingenting er blitt presentert langs vår vei som virker som:
"Nå kan du leve av det ved å gjøre sånn."
Dere kom inn og ga oss en stor gave. Men vi er ett band.
Det er så mange bra band at jeg fremdeles syns at modellen må forandres.
Sånn som den er. Eller noe må forandres.
Jeg er interessert i å bli med på eventyret og se hva som kommer.
Å kunne følge ei plate fra begynnelse til slutten,
å kunne styre den, være en del av hele greia,
hjelpe dem å få et plateselskap... Det føles bare som noe vakkert.
De folkene fortjener det virkelig. Jeg syns de har noe spesielt.
Jeg håper at det skjer med flere band.
Jeg gleder meg til å være med venner. Se dem på turné.
Jeg gleder meg til å se de nye låtene på scenen.
Jeg syns det er viktig å kjøpe artisten. Det er viktig å kjøpe vinylen.
Fanken heller, jeg kjøper kassetten. Jeg har en gammel nok bil til det.
Og det er en flott gave som man kan gi til folk. Musikk.
Så man må bare fortsett å gi det videre. Sende det denne veien.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno