בואו נראה מה קורה.
ניו יורק, ניו יורק
בסדר.
רבותיי.
תודה.
זה היום החמישי.
פגשתי אותם ביום חמישי.
היה לנו לילה מדהים, נכון? -היה לנו הכי טוב. כן.
זכינו לראות אותם מופיעים.
ועכשיו, אנחנו בדרך ל"אטלנטיק רקורדס".
המנכ"ל, 20 שנה המנכ"ל...
אנחנו בדרך ל"אטלנטיק רקורדס" כדי לראות אם נשיג חוזה הקלטות.
זה מטורף.
חייבים לנסות.
בחיים לא חשבתי שאהיה...
פה במדבר לרגל הצילומים,
אבל זו הסדרה.
אני כשלוש שעות מחוץ לאבו דאבי מסיים את צילומי "חולית".
ואנחנו הולכים לדבר על...
להקה קטנה בשם "הבובי ליז". קדימה.
היום באולפן, "הבובי ליז",
כל הדרך מוודסטוק, ניו יורק.
עומד להיות לנו סט חי עם "הבובי ליז".
זה תקליט של להקה שנקראת "הבובי ליז".
הוא נקרא "חליפת עור". באמת מאוד מעניין.
מה דעתכם על "הבובי ליז"?
הם כרגע בסיבוב הופעות בארצות הברית.
הם מגיעים לבריטניה בסוף יוני.
הם הולכים להופיע באירופה.
ודבי הארי אומרת, "תבדקו את הבובי ליז.
העתיד הוא מינימליסטי, פרוטו-פאנק".
הנה "הבובי ליז" עם "מזבלת הוליווד".
האמת היא שאני מת על מוזיקה. אז מצאתי את "הבובי ליז" באינסטגרם.
חשבתי שהם מדהימים, הקשבתי למוזיקה שלהם.
וראיתי אותם מופיעים בכל העולם.
ופשוט פספסתי אותם בכל מקום שהגעתי אליו.
שמי סאם. אני שרה בלהקה בשם "הבובי ליז".
אני ניק קאסה. אני הגיטריסט של "הבובי ליז".
שמי קנדל וינד. אני מנגנת בס.
מאקי באומן, אני המתופף של "הבובי ליז".
לא ידעתי הרבה על תעשיית המוזיקה,
אז הייתי קצת נאיבי לגבי הכל. רואים אותם ואומרים, "הכול בסדר.
הולך להם נהדר. הם בסיבוב הופעות. הם כל הזמן..."
נראה ברור שהם מצליחים,
ופתאום זה כזה, "לא נוכל להמשיך".
נפגשנו לפני שלושה ימים, לא?
הזמנתי אתכם לבאוורי. -כן.
נכנסנו פנימה.
היית שפוף כזה, בלי חולצה, פשוט כזה...
כאילו רק הרגע נכנסת לחדר במלון,
עלית ואמרת, "לא ציפיתי לכם כל כך מוקדם".
ואז פשוט באת ונתת לנו את החיבוק הכי חם בעולם.
כן, זה הרגיש ממש משפחתי, נכון?
כן, אחד מחמשת, אם לא שלושת החיבוקים הכי טובים אי פעם.
אז העניין היה שהם הולכים להפסיק, הם סיימו.
הם היו להקה במשך שבע שנים.
ואז ראיתי את זה באינסטגרם, אחרי שעקבתי אחריהם.
אמרתי לעצמי, "הם מדהימים, לעזאזל".
ואתה רואה אותם, הכל,
וכל מה שאתה מקבל זה חיובי, חיובי.
ואז הם פרסמו את הדבר הזה,
שאקריא עוד מעט, אבל הם פרסמו את...
איך קוראים לזה, סתם...
הצהרה? -הצהרה, כן.
הלהקה שלי פרסמה משהו כדי להודיע לאנשים שעוקבים אחרינו
למה אנחנו הולכים לקחת הפסקה,
הפסקה שלא היינו בטוחים כמה זמן היא תימשך, אולי הפסקה קבועה או...
"היי לכולם, יש לנו הודעה.
אנחנו נסיים את השנה עם ההופעות שכבר הוזמנו
ואז אנחנו לוקחים הפסקה
ואנו לא בטוחים מתי, או אם בכלל, נחזור להופיע.
עלינו לקחת צעד אחורה בגלל המצב של תעשיית המוזיקה. היא בנויה כעת באופן
שבגללו כמעט בלתי אפשרי ללהקה כמונו להתקיים כלכלית.
הלהקה נתנה לנו מטרה שהיינו זקוקים לה נואשות, והייתם חלק ענקי מכך.
אנו קצת מתחרפנים מזה, אבל אין לנו ברירה."
באהבה ולשירותכם, הבובי ליז
הם מנגנים כל כך הרבה זמן והם פשוט לא מרוויחים כסף.
הם רק עושים סיבובי הופעות וזה פשוט באמת מאוד מאתגר.
ואמרתי, שיט, הם עומדים להתפרק. ואמרתי, לא, לא.
אז פשוט שלחתי... שלחתי להם הודעה בפרטי.
אמרתי, "אני יכול לדבר איתכם?"
הייתה לי הרגשה שמשהו...
בדרך כלל כשמוציאים אנרגיה כזאת, משהו חוזר אליך,
והייתה לי הרגשה שמישהו ייצור קשר.
לא חשבתי שזה עומד להיות ג'ייסון מומואה.
אבל אמרתי לעצמי,
"הנה אדם טוב שאוהב את המוזיקה שלנו ורוצה לעזור."
אעזור להם להקליט את האלבום ואז אנחנו נלך לפרוץ כמה דלתות,
להשיג להם חוזה. רק צריך להאמין בזה.
אני הולך לתת את הכי טוב שלי, כי...
אני פשוט חושב שזה המעשה הנכון.
תמיד הייתי זאת בלהקה ש...
סוגרת הופעות, דוחפת, פשוט...
רוצים לעבוד עם איזה מפיק? אני אשלח לו 20 מיילים עד שהוא סוף סוף יחזור אלינו.
תמיד רציתי לנגן עם אנשים, אבל פחדתי מדי.
פשוט הייתי, אני לא יודעת.
הייתי מבועתת, פחדתי מדי. חשבתי שהרעיונות שלי לא טובים.
אז זה היה סוג של כרסום בפחד הזה
ופשוט המשכתי לעשות את זה.
קראתי גם ספר בשם "דרך האמן" של ג'וליה קמרון
ששינה את חיי לגמרי.
פשוט עשיתי מה שהיא אמרה לעשות וזה היה מוזר.
סיימתי אותו ואז פגשתי את קנדל ומאקי כעבור חודש.
היו לנו כמה גיטריסטים שונים בהתחלה,
אבל זה הקליק רק כשניק, שהוא אחיה החורג של קנדל,
הגיע להופעה הראשונה שלנו.
ברגע שזה קרה, זה היה כאילו כולנו...
כולנו אמרנו, "זה מה שבא לנו לעשות".
יש לי כל כך הרבה חברים מוזיקאים שזה פשוט...
אני יודע שזה ממש קשה, בדיוק כמו משחק,
אבל זה גורם לך לתהות.
האם נירוונה, או להקות כאלה, איך הן היו מצליחות היום?
בוב דילן, למען השם, כאילו, איך כמה מהאהובים עליכם,
האם הם היו מה שהם לו היו יוצאים היום?
ואני לא יודע,
אבל אני מרגיש שמשהו חייב להשתנות קצת.
זה קורה לפני שהגיע הזמן באמת לעבוד?
לא. אתה מתלהב? -לא, אני בכנות בוכה.
אני ממש מתרגש. -באמת?
ממש מתרגש, אני ממש, לעזאזל...
הבטן שלי מתהפכת ואני ממש מתרגש.
אני מגיעה למצבים שבהם אני רוצה לחזור הביתה, להיכנס למיטה ולבטל את ההופעה.
כן. -וזה תמיד...
לפעמים אני נהיית רגשנית.
"הלוואי שלא הייתי צריכה לעשות את זה."
ואז אני מתפללת לכל האנשים האהובים עלי, כמו ליטל ריצ'רד ובו דידלי.
ואני אומרת, "בבקשה, תנו לי את האנרגיה".
היה כל כך מגניב בוודסטוק. הם גיבורים מקומיים.
אז זו הייתה פשוט זכות להסתובב איתם בעיירה,
לפגוש את המשפחות שלהם.
זה היה ממש מגניב.
נובמבר 2023
ההופעה האחרונה הבובי ליז
הקולוני
תמיד רציתי להיות בלהקה. היו לי בעיות קשות של פחד במה.
כאילו, פנטזתי על זה אבל אף פעם לא יכולתי לעשות את המעשה.
הייתה לי בעיית שתייה חמורה, ונגמלתי,
והפחד מלהיות גרועה נעלם.
התשוקה לעשות את זה נהייתה גדולה יותר מהפחד לעשות את זה.
עבורנו, מעולם לא היה מסלול נורמלי.
בכל מה שקרה, יש תחושה כאילו היקום פשוט נותן לנו קריצות קטנות,
ודברים טובים ומוזרים קורים, כמו שג'ייסון יצר קשר.
ברגע שפוגשים את כולם, כאילו, סאם היא כמו, אתם יודעים, בת משפחה.
היא פשוט כוח טבע.
כשרואים אותה שרה, היא כל כך יצירתית וחשופה ובו בזמן כל כך רגישה.
היא פשוט אמנית.
מאקי פשוט נולד לתוך
משפחת מלוכה כזו של אמנים ומוזיקאים.
אני פשוט חושב שהוא משהו באמת מיוחד.
קנדל היא כמו אחותי. אני כל כך אוהב את האישה הזאת.
מישהי שאני מעריץ. היא כמו המורה שלי.
אני שואל אותה כל מיני דברים.
ניקי, האח הקטן, הוא פשוט מפציץ, לומד כל דבר.
סוג של עילוי בכל דבר.
זו הייתה דרך ארוכה, אז המחשבה ש...
אולי לא נעשה את זה שוב...
בהחלט השפיעה עליי.
מה? -זה היה כל כך מוזר.
היי, היית ענקית. -זה מוזר...
כן. -זה כל כך מוזר. אני לא יודעת.
תלבשו אותן.
אני זקוקה למוזיקה כדי לקום. אני לא יכולה לקחת כדור או משהו כזה.
אני שומעת שיר ופשוט... זה קסם. כאילו, אני...
זה יכול לשנות לי את המצב רוח לגמרי.
אז כן, להגיד שזה כבר לא שווה כלום,
זה מרגיש כמו...
זה עצוב. זה ממש דפוק, אז...
ג'ייסון בעצם אמר, "איך אני יכול לעזור?
מה להקה כמוכם צריכה?"
אמרתי, "לא יודעת".
מאיפה שישבנו, חשבנו, "אולי צריך חוזה בחברת תקליטים גדולה".
ואמרתי, כן, "אני חושבת שזה עוזר כי הם מפיצים את השירים ליותר אנשים".
הוא עלה לטלפון כמו גיבור על ואמר, "אני אנסה הכול.
אני אנסה לעשות הכול".
זה היה כמו הרפתקה מאז שהוא התקשר ועד עכשיו,
אוקיי, בואו נראה מה קורה.
ניו יורק, ניו יורק
אטלנטיק רקורדס
זה מדהים.
אני מרגישה כאילו אני מוכרת עוגיות בצופים.
כשג'ייסון הביא אותנו ל"אטלנטיק", חלק ממני היה סופר נרגש
כי מעולם לא הייתה לנו גישה לחברת תקליטים גדולה לפני כן,
אבל הוא גם ביקש ממני לקרוא את המכתב.
וחשבתי, "זה מוזר".
כי זה לא שאני עומדת לרגש אותו על ידי קריאת המכתב.
מישהו יקליק על משהו כמו להעלות את התעריף של ספוטיפיי.
הסיבה שהאמנים בחברות התקליטים הגדולות יכולים לשרוד
היא חוזים פרטיים עם ספוטיפיי,
בעוד שלכל מי שלא חבר בלייבל גדול, כמונו, משלמים 0.004 סנט להשמעה.
לדעתי הדבר המצער, מה שראינו,
הוא שאם לאנשים יש אפשרות לא לשלם, הם לא ישלמו.
חשבתי על זה הרבה, דיברתי עם הרבה להקות בדרכים על זה,
וזה מרגיש ששורש הבעיה הוא שאין לזה ערך.
אז הילדים בימינו
לא חושבים שזה שווה משהו כי זה בחינם.
הייתי רוצה שהדברים ילכו בדרך מסוימת,
אבל, כן, עדיין היו לי תקוות. עדיין הייתה לי האנרגיה.
הלהקה בטח הרגישה קצת אחרת.
הם אולי חשבו שזה לא יכול לקרות, אבל אני לא יודע.
טרקו לי את הדלת בפנים ונפלתי לכל כך הרבה בורות
שהייתי צריך להיחלץ מהם, שאני פשוט מרגיש
שאני לא מוכן לקבל סירוב.
ובואו פשוט נגיד, כישרון זה כישרון ויש להם את זה.
לדעתי צריך למצוא את האנשים הנכונים.
כשאנחנו מנגנים, זה עדיין מרגיש טוב.
כשאת שומעת אנשים שרים את המילים שלך בחזרה אליך,
בתקווה שהמוזיקה שלך עוזרת להם.
משהו בהחלט לא בסדר אם אתה ממלא אולמות
של 500 איש בניו יורק ואל-איי ומסתובב בעולם ו...
איך זה שאת לא מצליח להרוויח שכר מינימום או לשרוד?
עבור "בלוויו", למשל, היינו בסיבוב הופעות עם האלבום הזה 18 חודשים.
היו לנו מיליון השמעות. הרווחנו 4,000 דולר מסיבוב הופעות של 18 חודשים.
אף אחד לא רוצה לעבוד בחינם בשלב הזה.
זה קצת... לא בא לי לומר "חוסר כבוד",
אבל אני מרגישה שבשלב מסוים, כשאתה קורע את התחת
ואתה מופיע, אתה אומר לעצמך, "זה לא מסתדר".
אני נותנת כל כך הרבה ומרגישה מרוקנת.
לדעתי הרבה אנשים מרגישים את הכמיהה העמוקה הזאת
למשהו שהוא מטרה עבורם,
שהם באמת רוצים אותו. כזה, "אני חייב להשיג את זה".
אני כבר לא מרגישה ככה, וזה סוג של נהדר.
כי זה נהיה כואב, לרצות שהלהקה תצליח, לרצות...
ועכשיו, אני פשוט מרגישה שזה לא בשליטתנו.
אנחנו מנגנים בכל הופעה כאילו זו ההופעה האחרונה שלנו.
אנחנו צריכים שינוי שבו, כאילו...
כן, זה פשוט שוחק מדי.
אנחנו פשוט חייבים להפסיק לזמן מה ואנחנו לא בטוחים אם נחזור.
אני לא יודעת.
לפי תחושת הבטן שלי זו לא הפסקה לתמיד, אבל אין לי מושג.
אני באמת... זה סוג של משחרר שאין לי מושג פאקינג מה קורה.
אני מכיר את ההרגשה. אני עובד הרבה, ובהחלט אפשר להתרוקן,
ואתה לא נותן את המיטב שלך.
אני חושב שהם אמרו, "בסדר, אנחנו צריכים קצת זמן".
ואני חושב שכולם פשוט היו צריכים להתרחק מהכול לזמן מה.
שנה חלפה.
הלהקה חזרה לחדר החזרות.
וודסטוק, ניו יורק
אני לא ממש זוכר איך לנגן את זה, נראה לי.
בטח שאתה זוכר. ככה אני מביאה לכם שירים.
"נראה לי שאלו שלושת האקורדים האלו.
ואז הם משתלבים שם."
כן! -אני קולט את זה!
לראות אותם כותבים על המקום, לראות אותם, כאילו...
רק לראות איך השיר נוצר...
אתם יודעים, הכול השתנה.
הם חוזרים. הם נחו.
חלק מחברי הלהקה יצאו והופיעו קצת.
הם חזרו עם שירים, ונכנסנו לאולפן.
זה היה פשוט קסם.
זה היה חלק יפה מהמסע הזה יחד,
להיות איתם ולראות את זה פשוט קורה,
"בסדר, אנחנו עושים את זה".
הפסקה קטנה. כשחזרתי,
הם היו מוכנים להפציץ. הם היו מוכנים לצאת לדרך.
משהו כזה. זה מגניב. -קצת יותר מהר.
זה היה מדהים. זה היה מדהים.
מה קורה, כולם? -מה העניינים?
עברה שנה. עברה שנה, נכון?
מאז שראיתי אתכם? -כמעט.
כמעט שנה.
ואני פשוט סקרן לדעת איפה כל אחד נמצא בחיים שלו עכשיו.
איך אתם מרגישים?
וכן, זה מה שקורה. אני פשוט רוצה לשמוע מכל אחד מכם.
וגם, כאילו, לחזור יחד,
כי לא ראיתם אחד את השני שנה, שנתיים.
כן. -חזרנו...
לפני חודש. -כן.
ואמרנו, "בואו נתחיל לכתוב", בזכות הנדיבות שלך
וההזדמנות הזאת להקליט עוד אלבום.
וזה היה מוזר, כי נפגשנו
ותוך שבועיים כתבנו בערך 14 שירים, שזה יותר...
בדרך כלל לוקח לנו יותר זמן.
בדרך כלל לוקח לנו חודש לכתוב חמישה שירים.
אז זה היה... אני לא יודעת.
אני חושב שהיה לנו משהו שרצינו להוציא.
שהיה חייב לצאת.
אני חושבת שאנחנו נרגשים לעשות דברים קצת אחרת.
אני חושבת שזה בגלל שצחקנו המון בחזרות.
ואני חושבת שזה פשוט בגלל שהרשינו לעצמנו לעשות דברים
שבדרך כלל לא עשינו.
והיה נחמד פשוט להיות חופשיים ככה.
אז אני חושבת שכולם נרגשים לקראת זה.
העובדה שעברה כמעט שנה
מאז שהיינו בוודסטוק, זה לא יאומן.
כאילו, אני בכלל לא מאמין כמה מהר הזמן טס.
כן, במהלך השנה האחרונה, היה מטורף.
היה הרבה ספק. היתה הרבה תקווה.
להתמודד עם ההפסקה, זה היה מאוד אמוציונלי
וזה הרגיש כמו תהליך אבל.
זה הרגיש קצת כמו פרידה או משהו וזה היה ממש מוזר.
אני באמת מרגישה שהייתי ילדה כשלקחנו הפסקה
ושאני מבוגרת עכשיו.
הבנתי מהר מאוד במהלך השנה האחרונה שהלהקה הזאת חשובה לי כל כך.
זה תמיד הולך להיות חלק ענק ממני,
אבל היה נחמד באמת לקבל את ההזדמנות להבין
שיש עולם שלם מעבר ללהקה.
להיות בלהקה זה כמו מערכת יחסים,
שאתה הולך לאיבוד בתוכה.
אתה שוכח מה אתה כיחיד, מחוץ לכל זה.
אז אני חושב שהשנה הזאת בנפרד עזרה לי להיזכר
למה אני אוהב ליצור.
במהלך הזמן הפנוי, היה לי זמן ל...
היו כמה רגעים של "האם אני יכולה להיות בסדר בלי זה?"
ואני לא יכולה. אני חייבת ליצור משהו.
אני נכנסת לדיכאון עמוק אם אני רק צורכת עבודות של אנשים אחרים.
מוזיקה מניעה אותי, חבר'ה. זו צורת האמנות האולטימטיבית עבורי.
אני כותב לצליליה. אני משתמש בה כדי לקבל השראה מכל הסוגים.
אני אוהב מוזיקה.
פשוט היה לי את הרעיון הזה, רק לדבר איתם ולהגיד, "טוב...
אתם יכולים לעשות את זה עוד פעם אחת? בואו פשוט ננסה עוד פעם אחת.
אני באמת רוצה לתמוך. אני לא מבין הרבה בתעשייה,
אבל אני חושב שאולי אוכל לפתוח דלתות או אולי אנשים שתוכלו להפיק איתם.
האם תקליטו עוד אלבום?" והם שקלו זאת.
כשהם אמרו שהם מעוניינים,
התכוונתי לגבות אותם עד הסוף כי אני פשוט מאמין בזה. אני מאמין בהם.
לוס אנג'לס, קליפורניה
מצאתי את זה...
איפה אנחנו?
לוס אנג'לס, קליפורניה.
מה אתם מקווים להוציא מזה?
שירים. ואולי גם טובים.
אלבום שנתגאה בו.
יש לכם... יש לכם אי פעם סוג של...
חששות לקראת ההקלטות?
היום אני לא מרגישה כלום, אבל לפני שלושה ימים, כשרק הגענו,
לא ישנתי, ופשוט דמיינתי את התרחיש הגרוע ביותר.
כאילו, שנגיע וכל השירים יהיו גרועים. כן. אז אני...
עברתי את רגעי הפחד שלי ועכשיו אני מרגישה זן
ומוכנה פשוט לעבוד.
גם אני. פשוט רגועה.
היה לכם איזה פרץ של...
אני חושבת שהייתי קצת לחוצה בטיסה לכאן.
הבנתם? פשוט... לא יודעת. פשוט כאילו קצת, פשוט...
אין לי מושג למה לצפות, אבל...
בחיי.
סאנסט סאונד
אוכל להצטרף ב...
כדאי כבר להכניס את זה בבית. -מעולה.
היה לי גם רעיון. -כן?
אם נעשה הד ל"End to it".
"this is some Elvis Presley shit And I'm putting an end to it
End to it!" -"End to it!"
בטח. רק כדי לראות. בואו ננסה. אוקיי.
"זה הסוף!
אשים לזה סוף!"
אתם חושבים שצריך עוד טייק, או שזהו זה?
נראה לי שזהו. -זהו.
בהחלט יכולים להרגיש אם האנרגיה טובה או רעה,
יודעים כמעט מיד.
ברגע שנכנסנו לשם, אמרנו, "זה נהדר.
זה יהיה מושלם".
אנו מקליטים ב"סאנסט סאונד", אולפן אגדי. "זפלין 4" של לד זפלין הוקלט פה,
לדעתי הרולינג סטונס הקליטו פה את "לט איט בליד".
כמה מהאלבומים של ואן היילן.
לבוא לכאן לקליפורניה כדי להקליט אלבום,
זה פשוט מרגיש ממש טוב.
אלכס ודייב, היכולת שלהם פשוט לשמוע קטע ולהגיד,
"למה שלא ננסה את זה?"
והם זורקים רעיון וזה כאילו, "איפה זה היה כל הזמן הזה?"
אנחנו מנסים לא לשפוט שום דבר עכשיו.
אני חושבת שעשינו את זה בעבר. גם אם כתבנו,
הקטע הבסיסי לא היה מוצלח.
עכשיו אנחנו מסיימים את הכול.
ואז אולי בעוד חודש נבצע הערכה.
כל שיר שהקלטנו עד כה, כשאנחנו חוזרים ומקשיבים לו
בחדר הבקרה, אני יודע שאני עושה ככה כל הזמן.
אני מזיז את הראש, עיניי עצומות, ואני מסתכל מסביב וכל השאר נמצאים שם.
התחלנו קצת להשתעמם מסאונד של גראז' רוק,
ואני מקשיב להרבה היפ-הופ,
ובאמת רציתי את התחושה הזאת של הנהון ראש שאי אפשר להכחיש,
ואני חושבת שהשגנו את זה בכמה שירים.
זה כמו גל של רגשות שזה... כלומר, אנחנו פשוט שם ארבעה ימים,
ועברתי כברת דרך מלהגיד, "וואו, זה נהדר", ועד משבר קיומי.
עברתי הכול, ואמרו לי לא לשפוט את העבודה, פשוט לעשות אותה,
אז אני פשוט עושה אותה.
אני מעריץ ממש גדול של דייב באופן אישי.
אחד האלבומים הפורצים שלו כמפיק
היה שיר של הלהקה "וולפמאדר",
שאני זוכר שהקשבתי לו בלי הפסקה כשהייתי בן 5.
זו הפעם השנייה.
כלומר, זה נכון. -כן.
זה היה תהליך ממש משחרר.
תמיד טוב כשיש מפיקים ומהנדסי סאונד
שהם ממש טובים בלגבות אותך ולגרום לך להרגיש בטוח לגבי השירים שלך.
כן, זו הייתה חוויה ממש נהדרת לכולם, אני חושב.
מדהים. -פאקינג מעולה.
זו הפעם הרביעית שלנו באולפן, אז אנחנו יודעים.
אני יכול להסתכל על מאקי, ניק או קנדל.
אנחנו יודעים מתי זה עובד ומתי לא.
מרגישים את זה. זו כמו תחושה.
לדעתי התופים צריכים להיות נוקשים יותר, פחות מצילות.
כן, אני מסכימה. -בטח.
כאילו, זה פשוט צריך להיות ממש קופצני. -כן.
זה די מגניב. -כן.
האחרונים היו מוצלחים, ואז זה נהיה מסובך שוב, נכון?
פשוט ממש מגניב לראות איך אנחנו גדלים, אני חושבת,
יחד כמוזיקאים.
"בלי טבעות, פשוט צעירים".
קדימה.
באמת. -כן, בטח.
איפה את רוצה להתחיל? -עדיין קורה שם הרבה.
בואו נתחיל ב...
בואו נתקן דבר אחד בשירה. -אוקיי.
רציתי לערוך...
"מציתה", ממש לפני שהגשר מגיע.
"When you fly around the world call me your fire-starting..."
רציתי להדגיש את זה.
כן, את "girl"?
כן, ולהיכנס עם "girl" ממש אחרי שהוא עושה את ה...
ניו יורק, ניו יורק
בפעם האחרונה שראיתי אותך, היית בהיריון.
כמה? היית בחודש שישי, אולי?
כשצילמנו בפעם הראשונה? -כן, כשצילמנו.
בוודסטוק? -לא, היית כאילו...
אולי בחודש רביעי.
ואז כשהקלטנו את האלבום, הייתי בחודש השמיני בערך.
זה היה מטורף, כן. -זה היה קרוב.
אני חושב שזה היה... -ועכשיו, אוזי...
ועכשיו אוזי בן חודשיים וחצי.
ואנחנו מכירים כבר שנה וחצי.
נכון? -כן.
ב-9 בנובמבר כולנו היינו כאן. הייתי משוגע מספיק, קראתי להם לכאן.
התכתבנו באינסטגרם ופיתיתי אותם לבוא לכאן.
הם אמרו לעצמם, "למה נכנסנו?"
לבשתי באותו יום את אותו ז'קט שאני לובש היום.
פשוט רציתי... -היית אמור לעשות את זה, נכון?
בסדר. -סגירת מעגל.
אבל כן, בואו נשמיע את זה. על מה אנחנו משמיעים את זה?
אנחנו בוחרים? יש העדפות? -לא רציתי להקשיב לכלום עד שאהיה איתכם.
שמעתי רק שיר אחד. -אתה רציני?
רציתי... הכל חדש, כי רציתי לחכות עד שאהיה איתכם.
הו, וואו. -שמעת את "50 רגל"?
לא שמעתי כלום. -בנאדם.
וואו. השיט הזה מפציץ. -זה מה שרציתי לעשות.
השיר הזה היה שווה את הנסיעה.
אני מסכים לחלוטין.
זה המועדף עליי, ואני ממש אסירת תודה שזכינו להקליט אותו.
מתנגן כעת: "50 רגל"
מה היתה התגובה הראשונית שלך?
"אני רוצה להקליט אותו.
אני רוצה להקליט את זה." זו היתה התגובה.
מרגיש כמו הבובי ליז.
כן, אני חושב שזה מרגיש בדיוק כמו הבובי ליז.
אבל יש לזה את הסאונד הזה, את החספוס הזה, פשוט יש לזה את האנרגיה הזאת.
אני חושב שכל המעריצים הולכים להתלהב,
ואני מרגיש שכולם ידעו שזה עומד להגיע לזה.
אני הולך לאהוב את זה.
ג'ון סיפר לך על העניין עם "אפיטף"?
לא. -שהלייבל הזה...
יש לייבל מוצלח שאוהב את האלבום הזה ורוצה להוציא אותו.
את מי יש להם? -פאקינג אפיטף...
יש להם את וויזר, טום וייטס. -טום וייטס ב"אפיטף", נכון?
כן, כי תחת "אפיטף", יש להם את "אנטי-".
"אנטי-"? -וזה...
זה בעצם חברת האם של "אפיטף".
המייסד התקשר לג'ון ואהב את זה.
ואנחנו עושים איתו שיחת זום ועם הנשיא ביום שני.
והם הזמינו לי ולג'ון כרטיס.
אנחנו טסים ביום רביעי כדי ללכת לפגוש אותם.
וג'ון... -איפה? באל-איי?
באל-איי. ג'ון שיקר ואמר להם שארבעה לייבלים אחרים מעוניינים
ושנרצה להחליט עד הסופ"ש.
והם אמרו, "אז צריך להביא אתכם לפה מהר".
אז הם שמו אותנו על... אז אנחנו...
ג'ון סיפר להם על מה שאתם עושים בתוכנית היום?
אני חושבת שזה היה נכס גדול עבורנו. -ענק.
כן, אז הם התרגשו. -יש!
כן, אז זה... -חזק.
כן, הם ממש טובים. אז...
אבל אני מרגישה שאנחנו לא יכולים לחגוג עד שזה יהיה בטוח.
טוב, בואו נזמן את השיט הזה עכשיו. -כן.
לוס אנג'לס, קליפורניה
תקליטי אפיטף
אנטי-
בארי, זו סאם. -היי, בארי. אני סאם.
זה אריק. הוא עורך הדין שלנו.
זה היה מוזר כי היינו מוכרים טונות של תקליטי ויניל.
כאילו, כשאנחנו מופיעים, אנחנו מוכרים מרץ'.
כאילו, דיברנו עם להקות אחרות. אנחנו יכולים...
התחלופה האמיתית קורית בהופעה. אנשים באים ואז באים להופעה הבאה.
הם קונים כל מה שיש לנו. הם רוצים את החולצה החדשה וכו', אבל...
אבל בסטרימינג, זה לא השתווה.
כאילו, מישהו במועדון, כשהיינו ממלאים הופעה ל-500 איש,
מישהו שיש לו מאה מיליון השמעות לא היה מביא את כמות האנשים
שאנחנו הבאנו עם עשרים אלף השמעות.
אני מבין. -זה נראה מוזר.
יש אמנים שיכולים למלא תיאטרון של אלף מושבים.
אתם יודעים, לא מושבים, אלא אולם של אלף איש,
ולמכור המון מרץ' ותקליטי ויניל, ו...
אבל ההשמעות ממש נמוכות, והם לא חיברו את הנקודות.
אני לא יכול להסביר למה זה קרה. זה המצב גם עבור חלק מהאמנים שלנו.
אנחנו מוכנים לשינוי.
כן, בגלל זה... -כן.
בגלל זה אני אוהב את הפרויקט הזה, כי הלהקה מדהימה.
מכל הבחינות. השירים, האלבומים, ההופעות החיות.
אבל עוד לא חיברתם את הנקודות של הסטרימינג, נכון? אז...
אבל ההוכחה נמצאת בשטח. אם זה קורה בלייב, זה יקרה...
במרחב הסטרימינג.
וכן, אתם צריכים שותף שיעזור לכם להגיע לשם.
ואני גם רק רוצה להגיד, האלבום החדש,
אני חושב שבאמת עליתם רמה.
כלומר, אני אוהב גם את החומרים האחרים שלכם.
אבל אני חושב שהאלבום החדש מהמם. -תודה לך.
אז אני חושב שזה סוג של תזמון מושלם.
יש תחושה שהדברים בעבעו והם מוכנים, ככה זה מרגיש.
אבל אנחנו רק צריכים את העזרה כדי לדחוף קדימה.
אני יכול לספר מיליון סיפורים על איך אנשים
שמושקעים בתוך תעשיית המוזיקה,
וזו העבודה העיקרית שלהם, איך הם בעצם
לא עשו שום דבר עבורנו באמת.
ואז ג'ייסון נכנס ומגיש לנו את ההזדמנות הזו על מגש של כסף
ליצור משהו שגם הוא נהנה ממנו.
אני לא יודע איך להודות לו על ההזדמנות וכו'.
זו תחושה מדהימה.
שיש מישהו שמאמין בנו כל כך
והוא לא רק אומר את זה, הוא עושה את זה.
הוא מגשים את זה עבורנו. הוא מנסה לעזור לנו.
זה היה ההבדל הגדול בינו
לבין כל אנשים רבים שעבדנו איתם.
זה הרגיש לי כאילו קיבלנו... כאילו הלך טוב, נכון?
כן, אני אהיה המום אם לא, נכון?
פשוט כבר אמרו לנו דברים בעבר,
אז למדנו לעולם לא להתרגש אלא אם משהו אמיתי
ונראה שהם ישלחו הצעה.
אבל מבחינתי, אני מאמינה לבחור הזה. -כן.
הוא מוזיקאי, הוא ב"באד רליג'ן", הוא עבר את זה.
הוא נראה בחור ישר ואני אוהבת גם את סו.
כן, זה ניצחון ענק, אתם יודעים?
ואני חושב שאם אתם לא הייתם מגיעים...
התמריץ או ההתרגשות באמת לחזור לנגן ביחד
ולהקליט עוד אלבום לא היו שם.
אני לא חושבת שהאלבום... נחמד גם לשמוע... אנחנו אוהבים את האלבום,
וזה מה שהכי חשוב, אבל לא הייתי בטוחה אם לייבל ירצה להוציא אותו.
זה שונה מכל דבר אחר שעשינו, ואני לא יודעת.
אם הם היינו מסיימים בלייבל גדול,
שזה מה שכולם חושבים שהם רוצים,
הכול בטח היה נלעס ויוצא,
והם היו עוד יותר אומללים ממה שהם היו כשאתם הגעתם.
אני חושב שלייבל של "אמנים לפני הכל" כזה, שמנוהל על ידי ברט,
שהוא כאילו בחור פאנק רוק אמיתי ולגיטימי,
אני חושב שזה המקום הכי טוב בשבילו.
זו האפשרות הטובה ביותר.
אני רוצה לצעוק "וו-הו", אבל עד שההצעה תגיע, אני מרגישה שאני...
איך אתה מרגיש, בריאן? אתה מרגיש שאתה יכול להגיד "וו-הו"?
אני לא מרגיש שאי פעם אגיד "וו-הו". -אני איתך.
אז אני האדם האחרון שצריך לדבר איתו.
אבל... -ג'ייסון היה נותן לנו "וו-הו".
ג'ייסון בהחלט היה נותן "וו-הו".
"הבובי ליז" המשיכו וחתמו ב"תקליטי אפיטף".
אני נרגש לראות איך אנשים יגיבו לזה ואיך הם ירקדו.
כשאני יורד מהבמה ואני רואה חיוך
או פשוט איך שגרמנו למישהו ליהנות...
להעלות חיוך על פנים של מישהו זה מה שאני חי עבורו.
ולכן היכולת לקפץ מעיר לעיר ו...
שאנשים באמת יתחברו לזה ויתקשרו לזה,
זו הרגשה כל כך מספקת ואני לא יכול לשבוע מזה.
אני כן חושבת שלא משנה מה,
אני חייבת ליצור, אחרת אני מרגישה שאני מתה.
לא רק אנחנו, זה קורה לעוד המון להקות.
אז אני פשוט חושבת שזה הולך להיות עצוב אם כל מה שיישאר זה פופ של טיקטוק.
זו תרבות די קודרת.
אני לא יודעת מה זה אומר.
אני פשוט יודעת שמאז שהתחלתי לנגן,
פשוט הייתה לי תחושה שאני הולכת בכיוון
של משהו שיש לו מטרה.
פשוט הלכתי עם זה כי יכולתי להרגיש שזה מושך אותי.
שום דבר לא הוצג בדרכנו שנראה כמו,
"עכשיו אתם יכולים להתפרנס מלעשות את זה ככה".
אתם באתם ונתתם לנו את המתנה הענקית הזאת, אבל אנחנו להקה אחת.
יש כל כך הרבה להקות טובות ואני עדיין חושבת שהמודל חייב להשתנות,
הדרך שבה הוא בנוי, משהו חייב לזוז.
אני מעוניינת להישאר לאורך ההרפתקה כדי לראות מה יבוא אחר כך.
היכולת לראות אלבום מההתחלה ועד הסוף,
היכולת עבורנו להפיק אותו, היכולת להיות חלק מהדבר הזה,
לעזור להם לחתום עם חברת תקליטים, זה פשוט מרגיש כמו משהו יפה,
והחבר'ה האלה באמת ראויים לזה.
אני חושב שיש להם משהו מיוחד.
אני מקווה שזה יקרה עם עוד להקות.
אני נרגש להיות עם החברים שלי, לראות אותם בסיבוב הופעות,
לראות את השירים החדשים על הבמה.
אני באמת חושב שחשוב לקנות את האמן.
שחשוב לקנות את התקליט.
בחיי, אני אקנה את הקלטת כי יש לי מכונית ישנה מספיק שהיא תעבוד בה.
מתנה נהדרת שאפשר לתת לאנשים היא מוזיקה.
אז פשוט תמשיכו להעביר את זה הלאה. תעבירו את זה לכאן.
תרגום: ירדן טל