PÅ 1990-TALLET UTFØRTE DEN IRSKE REPUBLIKANSKE ARMÉ
BOMBEATTENTAT MOT ENGLAND
E-TJENESTEN MI-5 SVARTE MED
Å REKRUTTERE UAVHENGIGE SPIONER
SOM RAPPORTERTE OM MISTENKTE TERRORISTER
INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Etterforskningen fortsetter ved Trent Hamilton landbruksskole i Shropshire
etter at en student ble anholdt for å være medlem i IRA.
Myndighetene mistenker at 22 år gamle Kevin Barry fra County Tyrone
kan ha inngått i en større IRA-celle som virker i området.
Bare kjør gjennom.
TRENT HAMILTON LANDBRUKSSKOLE
Det fins et knep som spioner bruker.
Han sa at de lærer det første dag på treningen.
Vil du ha umiddelbar kontakt med noen, så se dem i øynene,
bare lenge nok til å legge merke til deres øyenfarge.
- Hei. - Hei.
Jeg er her om jobben.
- Ja. Kom inn. - Takk.
Han sa at det alltid fungerer.
Han lærte å passe inn.
Hvordan man leser folk.
Takk! Tusen takk!
- Får jeg ikke spandere en drink? - Jeg drikker ikke.
Han lærte å rekruttere de rette personene.
Jo, Ian... Det er noe jeg gjerne vil prate om.
- Jaså? - Ja. Med deg og vennene dine.
Men ikke her.
Hvordan man overbeviser dem.
Er du spion?
Jeg er agent i den britiske e-tjenesten.
IRA-cellen har vært her på Trent Hamilton i over ett år.
De utgir seg for å være studenter. De stjeler kunstgjødsel for å lage bomber.
Som du vet
ble en av dem nylig tatt i Irland da han prøvde å sprenge en politistasjon.
Og de andre er fremdeles her i aktiv tjeneste.
- Herregud... - Jeg kan ikke tro at dette skjer.
Men... Unnskyld, men hva kan vi gjøre med det?
Mye.
Kom nær dem som jeg ikke kan. Finn ut ting som hjelper etterforskningen.
Nei.
Jeg er lei for det. Nei.
Sophie.
Sett deg.
Hvis du hjelper meg å gjøre jobben min, så vil det redde liv.
Æresord.
Menn.
Kvinner.
Barn.
- Hei. - Hei.
- Hvordan går det? - Bra. Og med deg?
Han sa at spionasje er historiefortelling.
Sláinte!
Og alle har en historie som de vil bli fortalt.
I kveld er det på tide.
I kveld skal dere praktisere alt jeg har lært dere de siste tre månedene.
Og husk at dette er ingen prøve.
Det er ikke rom for å mislykkes. Ok?
Sophie, Mae.
- Hva er deres rolle? - Evakuere huset. Få ut alle.
Men på et tidspunkt må man handle, og det er det farligste tidspunktet.
Jeg syns at vi skal gå til The Swan på den andre siden
der jeg byr alle på en runde.
Det tilbudet takker vi ikke nei til. Nå drar vi!
Kom!
I den verdenen er dobbeltspill nødvendig.
Niall, jeg går på do.
- Gå på puben. - Jeg sprekker. Jeg kommer straks.
Ok, det er ovenpå.
- Kult. Klare? - Er vi klare? Nå går vi!
- Hva skal du kjøpe til meg? - Hva du vil.
Ingen overraskelse, om du ikke vil bli overrasket...
Nei, det vil jeg ikke. Skal du kjøpe et glass vann til meg?
Men jo større avledningsmanøver, desto større risiko.
Skitt! Jeg glemte lommeboken.
- Glem det. Jeg spanderer. - Det går fort.
- Hent den senere. - Det er ok.
Kom an.
Ikke si at du dreit?
Ja, det var ingenting der.
Takk.
- Skål, alle sammen. - Skål.
Hans verden var spennende og mystisk.
Men det hadde sin pris.
Sophie?
- Sophie, våkn opp. Våkn opp! - Hva?
Vi har blitt avslørt. Vi skal trekke oss ut. Du må stå opp.
- Hva? - De vet om oss.
Om deg. Ok? De vet det.
Sophie... Du har ikke noe valg.
De kan være her når som helst. Opp med deg. Kom an!
En pris for ham, og for andre.
- Hva skjer nå? - Jeg vet ikke.
- Vet du ikke? - Jeg har aldri fått en agent avslørt.
Men jeg lover at jeg skal beskytte dere.
Jeg skal få dere i sikkerhet.
Alle som gikk inn i den verdenen la sine tidligere liv bak seg.
Personene de en gang var. Det var prisen de måtte betale.
NI ÅR SENERE
Så du fikk det?
Og hva står det?
Perfekt.
Å ja. Det vanlige stedet.
Nei, det er en fin bil.
Den skuffer en ikke. Den er enkel og elegant.
Det er rett valg.
Tro meg. Det er en helt ny verden.
Takk.
- Nå, Andrew? Hvor er hun? - Du vet hvordan det er med tog.
Tar hun tog?
- Alice, velkommen. - Hyggelig at du kunne komme.
Det har skjedd en utvikling.
En e-postsamtale mellom bankens høyere sjefer
gjeldende en muntlig avtale med dere om å avstå sikkerheten for ressursene.
En avtale som de ikke bare unnlot å avsløre,
men som de nå aktivt dysser ned, hvilket er potensielt kriminelt.
Det får i alle fall deres sak til å synke som en stein.
Hvordan klarte vi...?
En feiring hadde vært nok på sin plass.
- Alice, jeg er svært imponert. - Takk.
Og du er også en god advokat.
Jeg tuller! Jeg tuller!
Sam! Mer drikke.
- En flaske Bollinger til. - Alt i orden?
Hei der!
Jeg så deg gå forbi i morges.
- De fleste morgener, faktisk. - Dra til helvete.
Å, herregud...
Hei.
- Hei. - Du...
Jeg vil be om unnskyldning for i går kveld.
- Jeg var uforskammet. - Nei, det var min feil.
Du er sikkert lei av menn som alltid kommer fram og vil prate.
Jeg ber om unnskyldning. Det skal ikke skje igjen.
Ok.
Ålreit... Bra.
På en skala fra én til ti, hvor stor bakrus har du?
14.
Og du har tenkt å ta T-banen en sånn varm sommerdag?
- Jeg kan kjøre deg. - Hva?
- Jeg sier til sjefen at du vil prøvekjøre. - Nei, nei... Jeg tror ikke at...
Jeg tar ned taket om du vil spy. Du kan gjøre det over siden.
Helst på en syklist.
Jeg tar BMW-en.
Takk.
Visittkortet mitt. Om du vil kjøpe en bil.
Eller spise middag.
Robert Hansen.
Jo...
Ikke for å være en tispe, men jeg skal legge kortene på bordet.
Jeg pleier ikke...
Du pleier ikke date menn som selger biler.
Har du hatt dårlige erfaringer med bilselgere tidligere?
Ok.
Toppkarakter for staheten din.
I morgen kveld funker for meg.
- Skal jeg hente deg klokken åtte? - Du vet ikke hvor jeg bor.
Like ved bilfirmaet.
Du eier en blå Mercedes. Det er ingen dårlig bil.
Vi ses i morgen, Alice!
Drittsekk.
Det handler om lånegraden og om vi kan få inn større inntekter.
Da holdingselskapet står i kontrakten, så kan vi det.
Om noen har et annet forslag, så si fra.
Alice?
- Er det bra? - Ja visst.
Ok, da vet du hva du skal gjøre.
Skulle ikke tro det, gutt. Jævla idiot.
- Ja? - Jeg er trist for i går kveld.
Ok, du får ingen ny sjanse. Ikke kontakt meg igjen.
- Pappa ble lagt inn på sykehus. - Pappaen din?
Derfor kunne jeg ikke ringe. De tillater ikke mobiler der.
- Jeg er lei for det. Virkelig... - Kommer han til å klare seg?
Jo, jeg tror det. Det var en slitsom kveld, ærlig talt.
Ok.
- Jo, jeg står her utenfor. - Utenfor?
Ja, ja...
- Får jeg komme inn? - Nei, jeg kjenner deg ikke.
Ja, nettopp. Så klart. Jo...
Kan jeg sette denne utenfor døren?
Det er gave for å si unnskyld for i går kveld.
Faen også. Ålreit.
Så godt. Takk.
Nei, det var bare nok til en.
Det var godt.
Kjempegodt.
Sikkert at du ikke vil ha?
- Nei, jeg drikker ikke. - Å...
- Har du sluttet, eller? - Jeg begynte bare aldri.
Liker du den?
Det er...
Det er unikt, hva?
Jeg liker øynene.
Hvor fra er du opprinnelig?
Fra nordre England, og så...
Catterick, Aldershot og siden Belfast. Fra overalt og ingen steder.
Pappa var militær, så vi flyttet annethvert eller tredje hvert år.
- Det må ha vært tøft. - Man venner seg til det, antar jeg.
- Og du ble ikke lokket av militærlivet? - Gud, nei.
Nei, tar man på seg en uniform må man være klar
til å skyte og ta noen andres liv.
- Jeg tror ikke jeg klarer det. - Jaså?
Ja.
- Så i stedet selger du biler? - Luksusbiler.
- Akkurat. Er det noen forskjell? - Enorm forskjell.
Vil man kjøpe en luksusbil, søker man etter ideen om seg selv.
Man leter etter en drøm.
Når man tenker på det, er det ganske rørende.
Jeg har møtt mange barfilosofer,
men du er den første bilselgerfilosofen.
Og du, da? Liker du det du arbeider med?
Liker... er et sterkt ord.
- Så hvorfor gjør du det? - Vel...
Jeg mener...
Det er... Det er jobben min, vet du.
Takk for middagen. Det var virkelig godt.
Jo visst...
- Og unnskyld for i går kveld igjen. - Nei, det er ingen fare, ærlig talt.
- Jeg håper pappaen din kommer seg fort. - Ja... Takk.
Nettopp...
Ta vare på deg selv, Alice.
Hva i helvete?
Informasjon om Jeremy Ascotts siste forhandlinger.
Hallo?
- Hva gjør du nå? - Hva da? Akkurat nå?
- Jeg jobber. - Jeg vil vise deg noe.
- Hva da? - Det er en overraskelse.
- Hvor skal vi? - Vær tålmodig.
- Er det her? - Så full av spørsmål. Stol på meg!
- To, takk. - Ja visst. Ti pund.
- Hva er dette? - Kom an.
Kom an.
- Takk. - Vær så god.
- Hva er det? - Den kalles Longplayer.
Det er tibetanske klangskåler.
De spiller et stykke som varer i tusen år uten å gjenta seg.
Det styres av en datamaskin og det slutter aldri.
Planen er
å la det spille uten stopp.
Forhåpentligvis kanskje i tusen år.
Du er så forbasket merkelig.
- Liker du det ikke? - Jo, det gjør jeg.
Jeg har aldri sett maken.
Hør på det.
Kom med meg.
Ok.
- Alvorlig talt. Bli med nå. - Ja da.
Jeg elsker fyr.
Ja...
Fyret var her lenge før skyskraperne
og vil nok stå lenge etter at de er borte.
Tror du det?
Ja, jeg håper det.
Sophie?
Ok.
Jeg er lei for det, men jeg må gå.
Det er pappa.
- Jeg ringer deg i morgen, ok? - Ja da.
Bare en standardsjekk? Kredittopplysninger, lån og sivilstand?
- Takk. - Jeg tar kontakt.
- Hei, Sophie. - Rob.
Litt forsyninger.
- Hvordan går det? - Jo, jeg...
Jeg har gjestelistene for de siste to ukene.
Jeg finner ikke noe mønster. Ikke noe som stikker seg ut.
Jeg lar analytikerne se på det.
Godt gjort.
Jeg tok med litt ordentlig mat.
Spaghetti.
Og.
Kjøttsaus.
Takk.
- Ingen kredittopplysninger? - Ingenting.
Og ingen vielsesattest.
Når det gjelder det offentlige, er Robert Hansen et spøkelse.
- Og hva sier det deg? - Ikke noe bra.
Ok. Takk.
Å, det er nok maten vår. Herlig.
Hvordan var det på jobben? Jeg så deg ikke da jeg gikk forbi i morges.
Takk.
Jobben... Jeg var nok ute på en prøvekjøring.
- Solgt mange biler? - To.
Ingen dårlig dag på kontoret.
- Og du, da? - Det vanlige.
Hvordan er det med pappaen din?
Han har det bedre, takk.
Han fikk komme hjem, som er fint. Det er en lettelse.
Ja.
Er alt i orden?
Alt er toppen.
- Gi meg en pommes frittes. - Én. Ikke mer.
- Du er usikker på meg. - Hva da?
Du har innvendinger.
Spørsmål.
Jeg lot noen sjekke deg.
- Hva gjorde du? - Du vet at jeg er siviladvokat.
Vi har folk som sjekker opp klientene våre. Kredittopplysninger og sånt.
- Satte du en privatdetektiv på meg? - Ja, det gjorde jeg.
Så vidt han kan se, eksisterer du ikke.
- Jeg forstår. - Ja.
- Imponerende. - Ja, er det ikke?
Vel... Teknisk sett
stemmer det. Jeg eksisterer ikke.
Eller snarere, navnet du har søkt på eksisterer ikke.
Alice, Robert Hansen er et alias.
Mitt ekte navn er Robert Freegard.
Alice, vent. Herregud, bare hør noen sekunder.
- Du er gift, hva? - Nei, jeg er ikke gift.
Alice, vær så snill.
Jeg er agent i den britiske e-tjenesten.
MI-5.
- Du arbeider i en bilbutikk. - Det er mitt dekke.
- Jeg kan ikke si mer enn det. - Hva da? Kom an.
- Nei, dessverre. Tull. - Det er sannheten.
Hvem er Sophie, da?
- Hvordan vet du om henne? - Hun ringte deg da du sto i dusjen.
Hun arbeider med meg. Jeg håndterer henne i et oppdrag.
Under dekke, akkurat som jeg. Vi er med i samme etterforskning.
Alice, hør her. Jeg forstår at det er et sjokk, men det er sannheten.
Jeg... Jeg bare...
En spion?
Nei. Du sa til meg at du aldri kunne drepe noen.
Jeg tror ikke at jeg kan det. Det har jeg aldri heller.
- Har du en pistol? - Nei, det er ikke som på film.
Nå når jeg har fortalt alt dette, må jeg meddele mine overordnede.
- Du vil bli klarert. - Klarert?
De vil finne ut grunnleggende informasjon om deg.
Det er irriterende, men det går fort.
Alle langvarige partnere må undersøkes.
- Hvor fra fikk du denne? - Jeg lånte den fra firmaet.
De leaser dem til menn som vil imponere vakre kvinner.
- Å, herregud. - Det er sant.
Hva gjør du?
Ålreit.
- Din tur. - Hva?
- Å, nei. - Kan du ikke kjøre?
- Jeg kan kjøre. - Ålreit.
Virkelig?
- Kom an. - Ålreit.
Skitt!
Å, herregud. Dette er idiotisk!
- Hva skal jeg gjøre? Du får lære meg. - Jeg lærer deg.
- Hvordan føles det? - Bra.
- Nervøs? - Ja.
- Du kan kjøre litt fortere. - Vi er alt oppe i 110 km/t.
Ja, akkurat. Trykk på gassen. Kom an, gass.
- Ok. - Kom an.
Å, fy faen!
Kom an!
- Å, herregud! - Ja! Bilen er laget for å kjøres fort.
- Å, herregud! - Gass nå!
- Kom an! Gass! - Å, herregud!
Å, herregud!
- Se på dette stedet! - Vi får ha det hele helgen.
- Ikke dårlig, hva? - Jeg elsker det. Det er fantastisk.
Du er fantastisk.
- Du er så distraherende. - Hvordan kan du arbeide? Se på stedet.
Jeg begynner å ligge etter fordi noen ikke slutter å tekste meg på kontoret.
Hold opp.
- Har du tenkt på å gjøre noe annet? - Hva mener du?
Om du ikke hadde vært advokat, hva ville du gjort?
Vet ikke.
Min egen sjef, helst.
- En gründer, altså? - Det er dumt.
Nei, det er det ikke.
Barn også?
- Barn? - Vil du ha barn?
- Vil du? - Ja.
Om fem år vil jeg ha et eget firma og et barn, eller kanskje to.
- Skulle du forlate e-tjenesten? - Ikke med en gang.
Men jeg har gjort min del. Det er tid for forandring.
- Hva slags firma? - Billeasing.
Alvorlig talt?
- Billeasing? - Rike kjøper ikke biler lenger.
De foretrekker korttidsleie så de kan gå videre når de går lei av den.
Det lover jeg. Man kan tjene en formue på billeasing.
Se på deg med alle planene dine.
- En mann må ha en plan. - Det må man.
- Ja, det må man. - Det må man.
- Herregud, du er så vakker! - Forsvinn!
- Vet du hva? Adjøss! - Nei!
Robert, du er en modig mann som våger å kjempe mot vår Alice daglig.
Morsomt.
Jeg tror at jeg kan håndtere henne.
Hvordan er det i bilbransjen nå til dags?
- Det kunne ikke vært bedre. - Det vil ende ille, merk mine ord.
- Folk har for mye gjeld. - Det vil jeg ikke si.
Man må smi mens jernet er varmt, som de sier.
Takk.
- Hva er framtidsplanene dine? - Mamma!
Vi ber ham ikke om å gifte seg med deg, bare om planene hans.
- Pappa! - Det er ok.
Jo, Madeleine, planene mine er...
- Å ta være på alle muligheter. - Så klart.
Alice og jeg tenker faktisk på å starte et firma sammen.
Billeasing.
Nei, Alice er riktig god advokat.
Jeg forlater ikke jobben, pappa. Det er bare et sideprosjekt.
Sideprosjekt?
Du er vel gründer, Richard? Du kan ikke klandre oss for å forsøke.
Man vil alltid ha mer enn det man har foran seg, hva?
Jeg tror ikke at det handler om å ville ha mer, ikke materielt sett.
- Hva handler det om, da? - Vel, det handler om...
Om frihet.
- Å, herregud! De hatet meg. - Nei, mamma likte deg.
- Men, ja... Pappa hatet deg. - Ja...
- Jeg prater for mye. - Det gjør han også.
- Som to hjorteokser i en lysning. - Ja.
Men mine horn er større enn hans.
Kanskje han har rett om selskapet.
Kanskje vi bare skal holde oss til det vi kan, hva?
Nei! Vi burde gjøre det.
Det burde vi.
- Jaså? - Ja.
- Han har rett. - Ikke hør på pappaen min.
- Gå videre. - Nå?
Nå.
- Og sakene mine, da? - Forlat dem.
Har vi blitt avslørt?
- Jeg var så forsiktig. - Nei.
Nei, du... Du fikk plassen.
- På feltagenttreningen. - Hva?
- Du har blitt utvalgt. - Hva?
- Å, herregud... - Din dager som frilanser er over.
Hør her. Den begynner ikke på en stund. Jeg skal finne en bolig til deg til da.
Det er nå det skjer.
Hei... Kom an.
- Unnskyld. - Gratulerer, Sophie.
Ingen fortjener det mer enn du.
- Å, herregud. - Nå drar vi.
- Jeg ville ikke si det over telefonen. - Ok.
Han du spurte om, spøkelset...
- Å ja. Nei, det har alt løst seg. - Jo, jeg klarte å grave fram litt mer.
Fortsett.
Vi vet at Robert Hansen ikke eksisterer, ikke offisielt.
Men i registrene fant jeg noen mindre dommer imot Robert Hansen-Freegard.
Ikke noe alvorlig, men likevel...
Jeg liker å være grundig, så søkte på alle kombinasjoner.
Robert Hansen, Robert Hansen-Freegard, og Robert Freegard.
Rettsdokumenter?
Lukkede, til og med. De henviser til en viss Robert Freegard.
Fødselsdato: 21. Mai 1967.
I 1991 var han i retten.
Foran dommeren ble han anklaget for overfall.
Noen år senere klarte han å få det droppet, eller noen annen.
Hva gjaldt det?
Han ble anklaget for å forfølge og trakassere en ung kvinne.
Julie Harper. Han lot henne ikke være. Han gjorde livet hennes til et helvete.
Jeg fant henne ikke, men jeg fikk tak i et telefonnummer til Bridget Harper,
som jeg antar er moren.
Noe mer?
Nei takk.
- Hvordan var det på jobben? - Bare bra.
- Er alt bra? - Fint.
Har du hørt fra arbeidsgiverne mine ennå?
- Arbeidsgiverne dine? - Ja.
- De har vel ikke skitt-testet deg? - Skitt-testet?
Kastet dritt på deg, noe uventet, for å se om du tar agnet.
De hjelper dem å gjøre en psykisk profilering.
- Hva mener du med 'kaste dritt'? - Vet ikke. De kan være kreative.
De gjør det ikke alltid, så glem hva jeg sa.
Nei, jeg mener... Hva slags dritt?
Jeg vet ikke. Noe dritt om meg
for å få deg ut av balanse og teste lojaliteten din mot meg.
Jeg tror ikke at de gjør det. Selv om de skulle det, så vet jeg
at du ville håndtert det utmerket, så glem at jeg sa noe.
Klart. Ålreit.
Smak på dette.
Det var faktisk noe mer jeg ville si deg.
- Jaså? - Ja.
Jeg elsker deg.
Ok, nå spiser vi.
Dette er den beste bolognesen du har spist. Det kan jeg love.
Ålreit, skitt-test meg.
- Hallo? - Hei.
- Fru Harper? - Det stemmer. Kan jeg hjelpe deg?
Hei, jeg heter Alice Archer. Jeg er lei for at jeg forstyrrer.
Jeg ville ville prate om noen som datteren din kjente.
Han heter Robert Freegard.
Fru Harper?
Hei, skatt.
Du ser fantastisk ut.
Fint sted.
Jeg pratet med noen som kjente deg i dag.
Hun fortalte en utrolig historie.
- Jaså? - Bridget Harper.
Julie Harpers mor.
Hun sa du og Julie hadde en stormfull kjærlighetsaffære for mange år siden.
Hun lånte 20.000 av foreldrene til et bryllup som aldri fant sted.
- Jeg sa jo at dette ville skje. - Å, hold opp.
Det ble rettssak. Du trakasserte henne.
- Sier du at det er oppdiktet? - Nei, ikke alt.
Julie var min første kjæreste.
Jeg trodde at jeg elsket henne. Kanskje jeg gjorde det. Jeg vet ikke.
Hun drakk mye. I begynnelsen unnskyldte jeg det.
Jeg tenkte at det var normalt, men det var det ikke.
Hun var alkoholiker. Det var...
Det var fælt. Hun er årsaken til at jeg sluttet å drikke.
Jeg overtalte henne til å få behandling. Vi fant et sted. Privat og dyrt.
Hun lånte penger av foreldrene sine, men fortalte aldri sannheten.
Og kvelden før hun skulle dit, forsvant hun bare.
Hun ville vel egentlig ikke slutte å drikke.
Jeg prøvde så klart finne henne. Og, ja...
Hun politianmeldte meg for å holde meg unna.
Jeg var i retten. Dommeren avskrev det på knapt fem minutter.
Alt kom fram i jobbintervjuet mitt.
Derfor dukker det opp nå. De bruker alltid sånt.
- Men kvinnen jeg pratet med... - Bridget. Ja, hun fins.
Det er det hun virkelig tror. Jeg kan ikke endre det. Ingen kan det.
Forresten, personen som ga deg opplysningene arbeider for oss.
- Som frilanser, antar jeg. - Men hvorfor?
- Hvorfor? - For å se om du stoler på meg i krise.
Hvor skal du?
Jeg skal gå og tenke på om jeg vil tilbringe resten av livet mitt
med en hvis jobber har gjort dem til en kynisk, bortskjemt hurpe.
- Hallo? - Hallo? Er dette Alice Archer?
Ja.
Beklager at jeg avbryter, men jeg fikk nummeret i dag av Bridget Harper.
Jeg ringer angående Robert Freegard.
- Hvem er dette? - Jeg heter Paul Jones.
Robert Freegard har...
Vel, han har kidnappet datteren min, Sophie.
Jeg er lei for det, men dette må få en slutt.
Du krenker min og min partners privatliv. Dette er opprørende.
Det var rett før hun dro til college. Før alt skjedde.
Og siden forsvant hun bare?
Hun, en annen jente og en ung mann som heter Ian Preston.
Foreldrene hans er fra Burley Vale.
Han kom hjem til slutt, men det gjorde ikke Sophie.
Vi kontaktet selvsagt politiet.
Etter noen dager ringte hun og sa at hun var i sikkerhet
og at de gjorde noe viktig og ville være borte en stund.
Politiet mistet interessen etter det.
Hvorfor tror du at hun ble kidnappet? Tror du at hun ringte under trussel?
Ikke trussel akkurat. Snarere...
Snarere hva da?
Han hjernevasket henne.
- Hvor er vi? - Et siste oppdrag.
- Men jeg trodde... - Ingen spørsmål.
Jeg prøvde selvsagt å finne dem.
Jeg sporet hennes kortuttak over hele landet.
Men jeg var alltid to trinn bak.
Om jeg bare kunne treffe henne, så ville jeg reddet henne ut av vanviddet.
Men det kunne jeg aldri.
Det var en telefonsamtale her, et brev der.
Hun spurte aldri hvordan vi hadde det eller sa at hun savnet oss.
- Hun ba bare om penger. - Penger?
Det var alt hun ville ha.
Til slutt spurte hun om sin andel av arven. Hun ville ha den nå.
Før vi døde.
Og ga du henne pengene?
Ja. Jeg innser nå at det var en feil.
Hvor mye ga du henne?
Rundt 300.000 pund.
Om det fins noen måte å få ham til å lede deg til henne,
hvilket måte som helst...
Jeg mener... Jeg vet ikke...
- Hvordan det? - Du står ham fremdeles nær.
Kan du fortsette det litt til, så kanskje han kan si hvor hun er.
Finn ut noe. Hva som helst.
Jeg kan ikke love noe. Jeg har så mye å tenke på.
Takk.
Og... Jeg beklager.
Tror du på Gud, frøken Archer? Og Djevelen?
- Jeg har faktisk ikke tenkt på det. - Men det gjør jeg.
Jeg tror visse er satt på jorden for å representere den ene eller den andre.
Robert Freegard er en sånn stedfortreder, og han er ikke Herrens.
Alice Archer.
- Hei der. - Hei.
- Jeg ringte jobben. De sa du var ute. - Det var jeg.
- Hvor var du? - I et møte.
Vi må prate.
Unnskyld.
- For hva da? - Unnskyld at jeg tvilte på deg.
Jeg hadde et valg.
Å tro på deg, å stole på deg eller svikte deg.
Og jeg sviktet deg.
Det skal ikke skje igjen.
Jeg elsker deg.
Jeg er her for deg.
Alltid.
- Hvorfor gjør vi dette? - Du trenger ikke vite det.
- Herregud, jeg kan nok ikke. - Ikke still spørsmål under et oppdrag.
Jeg vet ikke om vi skal kjøpe dem opp eller saksøke dem.
Hva sier du? Skal vi ta over
eller starte en krig mot dem og bare knuse dem i retten?
Alice? Hva er handlingsplanen?
Unnskyld?
Jeg betaler mye for dine råd.
Det minste jeg forventer er oppmerksomheten din.
Naturligvis.
Ditt svin.
Forbannede svin.
UTTAK: 120.000 PUND
Alice!
Frøken Archer. Betjent Sonny Chandra, London-politiet.
Ja, kom inn.
Vi har sjekket med kollegaene våre i e-tjenesten.
Han jobber ikke for dem, og har aldri gjort det.
Nei, så klart ikke.
- Når det gjelder pengene han tok ut... - Stjal.
Da han hadde felles fullmakt for kontoen er det litt mer komplisert.
Hva mener du?
Vi må høre hans versjon for å se om en forbrytelse har blitt begått.
Du kan ikke mene det.
Jeg beklager.
Ikke ta på deg skyld. Sånt skjer hele tiden.
Oftere enn du tror.
Han visste at jeg visste, så han handlet først.
Jeg er en kronidiot.
- Du trenger ikke være enig. - Nei, jeg bare...
Unnskyld, jeg bare...
- Herr Freegard? - Ja.
Dette er betjent Sonny Chandra fra London-politiet.
Det gjelder et mistenkt bedrageri på Alice Archers konto.
Er det hva hun sa til deg?
Hør her...
Vi var litt uenige om hvordan vi skal fortsette med firmaet vårt.
Jeg tok ut en sum penger, noe jeg lovlig har rett til,
for å kjøpe et antall biler. Jeg kan love at det ikke er noe bedrageri.
Kan du komme inn til stasjonen og prate om det?
Ja visst, så klart. Jeg er tilbake i London på onsdag.
- Klokken 16.00? - Ja, ok.
Notting Hill-stasjonen. Spør etter meg i resepsjonen. Chandra.
Bra, da ses vi senere. Jeg gleder meg til å ordne opp i dette.
- Til hva har jeg trent deg i alle år? - For å bli en feltagent.
Hva er rollen din?
Å passe inn og overleve lenge i alle miljøer.
Ubemerket, selvstendig, tøff.
Hold deg innen postkoden. Noen finner deg og tar deg til utdannelsen.
- Når? - Skal du stille det spørsmålet i felten?
Anse deg selv som ute i felten.
Om jeg trenger å kontakte deg. Ingen kontantkort, bare innkommende samtale.
Putter du i et kort og prøver å ringe, så har du mislykkes. Forstått?
Ja.
Legg igjen en beskjed etter pipetonen.
Du vil nok aldri høre denne beskjeden,
men du skal vite at du ikke har knust meg.
Det er viktig at du vet at du ikke har knust meg.
- Hvordan går det? - Bra. Fint.
- Du ser utslitt ut. - Man skal aldri si det til en kvinne.
Jeg sier det til en ansatt.
Hva prøver du å si, Andrew?
Se på deg. Du er et vrak.
Ok, hør her.
Vi syns at du skal ta fri. Noen uker.
- Vi? - Partnerne.
- Alvorlig talt? - Ja.
Andrew, si det rett ut.
Skal jeg se etter en annen jobb?
Hvis du tror at du ville ha det bedre et annet sted,
så, ja.
Alice?
Jeg er lei for det.
- Er du lei for det? - Ja, jeg er virkelig lei for det.
For alt. For løgnene. For at jeg tok pengene.
Jeg vet at du tror det bare var en eneste stor løgn, men det var ikke det.
Jeg elsker deg.
Du er nok den eneste personen jeg virkelig har elsket.
I hele mitt liv.
Bare du.
Jeg vil bare... Jeg vil bare at du skal vite det.
Ha det, Alice.
Nummeret er ikke i bruk...
- Får jeg by på en drink? - Beklager, jeg er ikke...
Bare hør på meg. Et minutt av din tid. Ikke et sekund mer.
- Så jeg tenkte bare... - Du tenkte bare.
Du tenkte bare:
'Hun er pen.'
- Ja. - 'Riktig fin.
Men hun ser ut til å være minst 30.
Altså, en arbeidende kvinne som begynner å bli litt desperat.'
- Nei, jeg... - 'Hun sitter der og drikker alene.
Det betyr nok at hun er lei seg. Kanskje over en mann.
Det kan bety at hun kan tenke seg et sinnaknull.
Eller et hevnknull.
-Eller bare et sørgelig knull.' -Jeg tenkte ikke...
'Men om jeg er så heldig å få knulle henne,
så skal jeg ikke etterlate noen kontaktopplysninger
for det er den siste slags jente jeg vil skal oppsøke meg i morgen.
Det hadde vært en katastrofe.'
Var det det du 'bare tenkte'?
Forbannede...
Forbannede svin. Forbannede svin!
Forbannede svin!
Du må hjelpe meg å finne ham.
- Alice, det er ingen god ide. - Du må, Phil.
Å gå etter ham er ikke svaret. Pengene er alt borte.
- Det handler ikke om det mer. - Hva det handler om, da?
Hevn? Det skjer ikke, Alice.
Han er fremdeles her inne. I hodet mitt.
Han forsvinner ikke før jeg ser ham i øynene en siste gang.
Ok, hør her. Jeg var purk i 18 år.
Da hanskes man med tre ulike typer folk.
Gale, triste og onde.
Gale med vanlige psykiske problemer som bare havner i trøbbel.
Triste har hatt møkkaliv. Ikke rart de blir kriminelle.
De er den største majoriteten av forbrytere, men...
Onde er en annen historie.
Sosiopater, psykopater, lurendreiere, manipulatorer.
De bruker hele sine liv på å ødelegge folk.
Smarte. Alltid et trinn foran, og de har alle en ting felles.
- Hva da for noe? - De kan ikke forandre seg.
De gjør det om og om igjen, og de slutter aldri.
Det eneste man kan gjøre er å holde seg unna dem.
Det siste du vil er å se ham igjen.
Prøv å lappe sammen ting.
- Mange firmaer trenger folk som du. - Nei, det er over nå. Jeg er ferdig.
- Phil. - Alice.
Overrasker det deg om jeg ikke følger rådet ditt?
Så klart ikke. Men for Guds skyld, vær forsiktig.
Du finner ingen billigere enn 9.000. Daniel kan garantere det.
- Hei. - Hallo.
Vet du hva du leter etter?
- Ian Preston? - Ja.
Hei. Jeg heter Alice Archer.
Jeg må prate med deg om Robert Freegard.
I to år levde vi på flukt fra IRA.
Vi brukte falske navn og flyttet rundt.
Han sa at IRA ville drepe oss for å statuere eksempel
og at om vi dro hjem til familiene våre, så satte vi dem i fare.
Etter en stund sa han at vi var kandidater for et spesialprogram.
- Et program? - Rekrutteringsprogram for MI-5.
For å bli agenter som han. For å kvalifisere måtte vi består prøver.
- Hva slags tester? - Spionutstyr. Levere et brev et sted.
Følge etter noen på gaten for å bevise at man dugde.
- Hvor lenge pågikk dette? - For min del var det... fire år.
Jeg vet at det virker sprøtt, men han får deg til å tro på det.
- Du vet, hva som helst. - Jeg syns ikke det er latterlig.
Han sa noe til meg en gang.
Noe i forbifarten som jeg aldri har glemt.
Han sa at alle har en historie som de vil bli fortalt.
Hva var historien din?
Ja, se deg rundt.
Jeg er en bondegutt. Et enkelt liv. For det meste kjedelig.
Han ga meg det motsatte av kjedelig.
Hvilken historie ville du høre?
At jeg kunne være fri.
Ian, får jeg spørre om noe? Hvordan klarte du å komme unna?
Det gjorde jeg ikke.
Jo, for en dag da jeg våknet, var de bare borte.
Ja, jeg forlot ikke Freegard. Han forlot meg.
- Han, Sophie og Mae var bare borte. - Mae?
Ja, Mae Hansen. Hun var med oss i mange år.
Hansen?
Kidnappet? Det har han ikke!
I 1993 tar han tre studenter fra Trent Hamilton-universitetet.
- To av dem, unge kvinner, er borte. - De kontaktet familiene sine.
For å be om penger. Sonny, for faen! Ok, se her.
Dette er den juridiske definisjonen av kidnapping. Les den.
Jeg vet hva det er. Dette er latterlig.
'Kidnapping er å ta en person eller en annen gjennom tvang eller svindel.'
Det er svindel. Det er straffbart. Vi kan ta ham.
- Er du aktor nå? - Nei, men mer advokat enn du er.
Unnskyld.
- Iblant blir jeg litt revet med. - Sier dui det?
- Så han har brukt Mae Hansens navn? - Iblant bruker han Robert Hansen.
Iblant Robert Hansen-Freegard. Iblant bare Robert Freegard.
Ja, hvorfor gjør han det?
Hvorfor bruke akkurat hennes navn?
Jeg kjører Mae Hansen gjennom databasen.
Har hun kontaktet nødtelefonen, kan vi få fram en adresse.
Ikke mye, men verdt et forsøk. Sjansen for at vi kommer noen vei...
- Ja, du vet... - Takk.
Har du alltid bodd her alene?
Jeg har fremdeles ikke giftet meg, om det er det du mener.
Og du?
Ja, dessverre. Det endte ikke bra.
Unnskyld.
Hva gjorde du i USA?
Jeg var akademiker. I psykologi.
- I psykologi? - Ja.
Pass deg. Jeg kan lese deg som en åpen bok.
Det skal jeg.
Så fortell nå.
Hva er din hemmelighet?
- Hemmeligheten min? - Ja.
En mann som du som bor alene og ikke prater om fortiden sin.
Lager en utrolig god bolognese.
Hva skjuler du?
- Oi, du er god. - Det er jeg!
Jo, Jenny...
Jeg har noe å fortelle deg.
Det gjelder jobben min.
Jeg er faktisk ingen bilselger.
- Jeg elsker dette stedet. - Ja, jeg også.
Har du aldri tenkt på å gjøre noe helt annet?
- Hva mener du? - Jeg mener en ny karriere.
Som hva da?
- Dette vil virke vilt. - Si det.
Det er en rekruttering på gang.
På jobben. De søker etterretnings-analytikere.
Hva da? Å, herregud.
Syns du at jeg skal bli spion?
Du vil ikke bli feltagent, men analytiker.
Du har en bakgrunn innen psykologi. Du kan lese folk, vurdere deres motiv.
Jeg tror at du ville være riktig flink til det.
- Men jeg er amerikaner. - Vi rekrutterer NATO-allierte hele tiden.
Robert, jeg må fortelle noe. Herregud... Ok, slik er det.
Jeg tar en rett tung cocktail av antidepressiva.
Siden skilsmissen. Så...
Så? Jeg ser ikke at det skulle være et problem.
- Og ertestuing? - Ekkelt.
- Virkelig? - Ja!
Hør her, Jenny...
Tar du jobben, så fins det noen ting vi må diskutere.
- Du sa at du har et stort studielån. - Ja.
Ja, det kan bli litt av et problem.
- Virkelig? - Ja.
Alle som går på college i USA har gjeld.
Jo, jeg vet det. I dette landet ser e-tjenesten
stor gjeld blant personalet som en potensiell sårbarhet.
- En risiko for utpressing. - Seriøst?
- Spøker du? - Nei.
Jeg vet det. Det er dumt.
De sitter bare fast i gamle spor. Det er absurd.
Hvor mye er studielånet ditt på?
Faen, jeg mener, sist jeg sjekket lå det på rundt 80.000 dollar.
- Ja. Oi... - Ja, sånn er det i USA.
- Og du kan ikke betale det ned? - Jeg skal sjekke lommene mine. Nei!
Faen.
Om det virkelig er et problem, kan jeg...
Jeg kan be foreldrene mine. Jeg kan kanskje spørre dem.
- Kan det virkelig være henne? - Fødselsdataen stemmer.
Takk at du lot meg bli med.
La meg ta meg av dette, ok?
- Er du Mae Hansen? - Ja.
Gikk du på Trent Hamilton-universitetet med Ian Preston og Sophie Jones?
- Ja. - Betjent Chandra.
Det gjelder Robert Freegard, eller Hansen-Freegard.
- Han er ikke her for øyeblikket. - Får vi komme inn?
Takk.
- Hvem er disse barna? - Døtrene våre.
Mine og Robs.
Hvor ofte treffer du ham?
Han kommer og går. Arbeidet hans er veldig viktig.
Men han forsørger dere? Deg og barna?
Hør her, Mae. Er alt i orden?
Kan vi hjelpe deg?
Hvis du ber om hjelp, så kan jeg hjelpe deg.
- Han sa at dette ville skje. - Hva da?
Han sa at dere ville komme og teste meg for å se om jeg var lojal.
Nei, Mae. Dette er ingen test.
- Har du ikke mer å si, så gå. - Han er i fare.
Hva?
Rob kan være i fare på grunn av det viktige arbeidet han gjør,
og vi må finne ham for å kunne advare ham.
Det er alt jeg kan si. Du forstår. Det handler om rikets sikkerhet.
Vet du noe som kan hjelpe oss å finne ham?
En adresse, et telefonnummer. Mae, vi må finne ham.
Vi må advare ham. Vær så snill...
Det fins en notatbok i sokkeskuffen hans med telefonnumre i.
- Jeg kan få sparken for det du gjorde! - Det er linjer med mobilnummer.
- Trolig hundrevis. - Det beviser ingenting.
- Virkelig? Med dem kan vi ta ham! - Og så, da?
For hvilken forbrytelse? Få høre, du er jo advokat.
Og selv om det blir en tiltale, hva vil juryen si om Mae Hansen?
- Hun er mor til barna hans! - Ser du ikke det? Han stopper aldri.
Han vil fortsette å ødelegge folks liv til noen stopper ham.
Jeg er lei for det, ok? Det må ha vært...
Det må ha vært slitsomt å se barna og sånn, men det er ikke nok.
Ingenting av det er nok.
Nummeret er ikke i bruk. Vennligst sjekk...
- Underlig at de ikke har ringt ennå. - Det er mye penger, Robert.
Det tar tid.
Jeg trenger ikke søke jobben nå. Jeg kan vente.
Jeg mener, ærlig talt... Jeg er ikke engang sikker på at jeg burde det.
Du innser nok ikke at det ikke blir noen neste gang.
Robert, hva gjør du?
Hva gjør du?
- Hva er det med deg? - Du trenger dem ikke.
- Jeg trenger medisinene mine! - Nei, du skal slutte med dem i dag.
Jeg kan ikke bare slutte tvert. Jeg kan ikke det.
Jo, det kan du. Jeg er her, ok? Jeg vil ikke la noe skje deg.
Det lover jeg, Jenny. Dette er bra for deg, ok?
Det er bra for deg. Det er bra for deg.
- Ute hele natten igjen? - Hold opp.
- Du hadde rett. - Om hva da?
Han stopper aldri.
- Kan du bli med? - Hvor skal vi?
Til den amerikanske ambassaden.
Gi meg ti minutter.
Fem!
Takk at du kom, frøken Archer. Jeg er agent Harland.
Kom med meg.
Sitt ned.
Så jeg har forstått at du har litt erfaring med denne mannen.
Hva handler dette om?
FBI lurer på hvor en amerikansk borger befinner seg.
Jenny Jackson.
Hun har vært i Storbritannia i tre måneder.
Hun pleier å ringe foreldrene sine flere ganger i uken,
men for omtrent tre uker siden forsvant hun sporløst.
For et par dager siden ringte hun foreldrene sine i Connecticut
og ba dem om 80.000 dollar.
Hun sa at hun må betale studielånet for å få en jobb
som kjæresten hennes har ordnet til henne.
Kjæresten kaller seg Robert Freegard.
- Klarte du å få ham overvåket? - Vi kom aldri så langt.
Jeg har en notatbok.
Det er bare nummer til alle hans kontantkorttelefoner.
Jeg ringte dem. Halvparten av dem er sperret.
Kan du vise meg dem?
Hva da?
Agent Harland, jeg vil ikke at dine folk ringer numrene.
Unnskyld?
Når de Robert eller Jenny eller noen av ofrene,
så kan de ødelegge dette. Vi har bare en sjanse, bare én.
Agentene mine er trente etterforskere. Forhandlere.
Men de kjenner ikke Robert Freegard som jeg gjør.
- La meg ringe. - Jeg kan skaffe en rettsordre.
Det du trenger er en ransakingsordre.
Det besluttes vanligvis i lagmannsretten.
Jeg forstår hva du mener.
Du ringer. Jeg hører på.
- Vi samarbeider. - Avtale.
Nummeret er ikke i bruk. Vennligst sjekk nummeret.
Ja, gi meg innkjøpsstedene for alle mobiler på listen.
Sett dem på kartet, marker dem og gi til meg, takk.
- Hører du? - Ja visst.
Perfekt.
Hallo? Rob? Hallo?
Sophie?
Jeg ringer tilbake.
- Hvem er dette? - Sophie...
Jeg heter Alice.
Jeg er Robs kollega. Jeg arbeider med ham.
Hvor er Rob?
Jeg kan ikke prate om det i telefonen, Sophie.
Hør her. Vi er klare til å hente deg inn.
Har jeg blitt godkjent?
Ja, Sophie. Det har du.
Du har blitt godkjent.
Rob sa at han ville ta meg inn.
Han er på oppdrag. Du får se ham snart.
Ok.
Sophie, hvor er du? Hvor befinner du deg?
Mamma...
Hvis du sender pengene kommer det til å hjelpe meg å få den nye jobben.
Det betyr mye for meg. Alt vil løse seg når gjelden er betalt.
Mamma?
Jeg trenger virkelig at du sender pengene, ok? Vær så snill...
Jeg har det virkelig ikke bra, Robert.
Kan du hjelpe meg?
Ok, hør her. Det er viktig.
- Vi kan ikke fortelle henne sannheten. - Vent. Hva da?
Vil vi finne Jenny, kan vi ikke si sannheten til Sophie Jones. Ikke ennå.
- Hvorfor ikke? - Fordi det kan knuse henne.
Robert...
Jeg... Jeg trenger medisinen min.
Hallo, Sophie.
Jeg heter Alice.
Det er kollegaene mine. Er du klar til å dra?
Sophie. Du har vært så flink.
Det er ok.
Slik. Du kan spy så mye du vil der.
Som en del av utdannelsen din med Rob bodde du på mange gjemmesteder, hva?
- Ja, dusinvis. - Var det noen som utmerket seg av dem?
Hvordan da?
Føltes noen av dem annerledes? Noe føltes kanskje mer som et hjem.
Vel, det var et sted der jeg...
- Jeg måtte ha bind for øynene på vei dit. - Ja. Eksakt det.
Kan du huske, sånn omtrent, hvor det lå?
Vel...
Rob lærte meg at om en av dine sanser tas bort,
kan man få hjelp av de andre.
Vi kjørte sørover fra Cambridge
og siden da vi kjørte av M11 måtte jeg ta på øyenbindet.
Så kjørte vi rett i ti minutter. Jeg talte sekundene. Og så...
Vi svingte venstre oppe i fjellene og kjørte cirka 30 minutter.
Det stemmer.
Et antall mobiler ble kjøpt i nærheten av Saffron Walden.
Godt gjort, Sophie.
Godt gjort.
Jeg er lei for det. Jeg kan ikke...
- Jeg husker ikke nøyaktig hvor. - Det er ingen fare.
Du er så flink.
Hallo? Jenny, er det deg?
- Rob? Er det Rob? - Ja.
- Får jeg prate med Jenny, er du snill? - Nei, ikke akkurat nå. Hun bader.
Vi har overført pengene.
- De er der nå. - Ok.
- Kan du si det til henne? - Det skal jeg. Takk skal du ha.
Rob, vær så snill, si meg. Har hun det bra?
- Ja, hun har det fint. - Ok...
- Vi snakkes snart, ok? - Hvor...?
Det er mørkt. Vi vender tilbake i morgen.
- Nei. - Vi fortsetter.
Ok.
Jenny.
Jenny, jeg har gode nyheter. Foreldrene dine har sendt pengene.
Er ikke det toppen?
Hei, hør her...
Jeg tror at litt av medisinen din kan være i bilen.
Skal jeg gå og se etter?
Jenny?
Jenny, alt kommer til å ordne seg.
Alice.
En gang må du slutte, Robert. Det kan ikke fortsette for alltid.
Du er ikke alene.
Bli med meg. Du kom ikke hit for å ta meg.
Du kom for å se om det jeg sa på telefonen er sant.
Om du er den eneste jeg noensinne har elsket.
Alice, det er sant.
Du vet at det er sant. Du er den eneste.
Alice, se på meg.
Se på meg, Alice. Du er nok min siste sjanse, Alice.
Jeg kan forandre meg. Jeg kan det. Kom an. Det fins et liv for oss.
Du og jeg. Vi drar herfra.
Bare drit i alt. Vi hopper inn i bilen. Nøklene sitter i.
Kom an.
- Flykter du, så tar de deg. - Nei, det gjør de ikke.
Det gjør de ikke. Kom an. Nå stikker vi.
Alice, nå gjelder det. Det er nå eller aldri.
Alice, vær så snill.
- Alice? - For helvete.
Alice!
Sophie?
Hun kommer til å klare seg.
Fysisk, i alle fall.
Jeg er så glad du er uskadd.
- Takk. - Takk.
TO ÅR SENERE
Alle som gikk inn i den verdenen la sine tidligere liv bak seg.
Personene de var. Det var prisen de måtte betale.
Og mange av oss i dette rommet har fått betale dyrt.
Han lovte oss frihet, men egentlig tok han den fra oss.
Men vi står her som bevis på at det fins en utvei.
Fra nå av får vi fortelle våre egne historier.
Det er ekte frihet.
Takk, frøken Archer.
Og jeg forstår at du ikke lenger er praktiserende advokat. Stemmer det?
Jeg er firmadirektør.
Firmaet mitt leaser luksusbiler til forretningskunder.
- Vi stenger om ti minutter. - Ingen fare.
- Takk. - Selv takk.
Unnskyld. Jeg må bare spørre.
Noen av vaktene sier at du egentlig ikke er innsatt.
De sier at du er MI-5 eller noe. Du etterforsker Bailey-gjengen i første.
Jeg burde ikke prate om det, ikke engang du.
- Sånt prat kan få meg drept. - Ja, så klart.
Hemmeligheten din er trygg hos meg.
Skulle du trenge noe, så er det bare å spørre.
Ja.
Er alt i orden?
Du vet, det er uendelig. Det slutter aldri.
Vi får se.
ROBERT FREEGARD BLE DØMT FOR KIDNAPPING, TYVERI OG BEDRAGERI.
HAN BLE DØMT TIL LIVSTIDS FENGSEL.
DE TO KIDNAPPINGSSAKENE BLE ANKET. HAN BLE LØSLATT I 2009.
SIDEN HAR FLERE BEDRAGERI OG ØKONOMISKE FORBRYTELSER BLITT OPPDAGET.
DET VIRKELIGE OMFANGET AV FORBRYTELSENE HANS BLIR NOK ALDRI KJENT.
Basert på artikkelen 'Jakten på agent Freegard' av Michael Bronner.
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.firstlightmedia.com