‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אתה באמת צריך ללכת?‬ ‫-כן, אני חייב לזוז.‬
‫למה?‬ ‫-וילהלם, עזוב אותי. אני חייב לחזור לארמון.‬
‫לא, אל תעזוב אותי.‬ ‫-לא, אבל…‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫ימינה פנה!‬
‫היכון!‬
‫הרם!‬
‫קדימה… צעד!‬
‫- סימון: חושב עליך. מה שלומך, וילה?‬ ‫אני כאן בשבילך. מתחיל לדאוג. -‬
‫- הלוויתו של הנסיך אריק‬ ‫מכנסיית סנט יוהנס -‬
‫אתה יודע, חשבתי…‬
‫מחר, אם אתה מרגיש מוכן לזה,‬
‫תוכל לשבת בישיבת הבוקר וללמוד את התפקיד.‬
‫טוב.‬ ‫-יופי.‬
‫ואז נוכל לדבר על עניין בית הספר שלך.‬
‫טוב?‬
‫חשבתי שאולי יהיה טוב לווילהלם‬
‫לחזור להילרסקה, לסביבה המוכרת.‬
‫איך זה נשמע לך?‬
‫תארו לעצמכם…‬
‫כבר בינקות, ידעתי שאירש את הכתר מאבא שלי.‬
‫אבל היה לי זמן להסתגל ולהתכונן.‬
‫גם לאריק היה זמן.‬
‫אבל עכשיו אתה וילדיך העתידיים‬ ‫יהיו אלה שיירשו את מקומי.‬
‫אז זה חשוב מאוד שתהיה מודל לחיקוי.‬
‫אין יותר טעויות, וילהלם.‬
‫ואנשים תמיד ישוו אותך לאריק,‬
‫בכל דבר שתעשה.‬
‫זה כבר ככה.‬
‫זה תמיד היה ככה.‬
‫סליחה.‬
‫הנסיך וילהלם‬ ‫יירש את תואר יורש העצר והמלך העתידי.‬
‫- חדשות‬ ‫יורש העצר החדש של שוודיה -‬
‫יורש העצר ילמד בפנימיית הילרסקה,‬ ‫כפי שעשה אחיו.‬
‫- תשלום מאוגוסט: 500 כתר -‬
‫- אוגוסט: אני יודע שאני חייב לך יותר,‬ ‫אבל אין לי מה לעשות. מצטער! -‬
‫אוי, ילד מסכן.‬ ‫-תעבירי ערוץ, בבקשה.‬
‫שרה?‬
‫חשבונית מהילרסקה?‬
‫זו תזכורת תשלום על סך 5,500 כתר.‬
‫מה זה?‬ ‫-הייתי צריך מורה פרטי.‬
‫למה?‬
‫קיבלתי 70 במבחן האחרון במתמטיקה.‬
‫אז תלמד יותר.‬ ‫-זה לא עובד ככה.‬
‫המורים נותנים ציונים גבוהים יותר‬ ‫למי שמשלם על שיעורים פרטיים. זה כמו בונוס…‬
‫לא קונים הצלחה בחיים, נכון?‬
‫לא, אני יודע.‬
‫כמה פעמים אמרתי לך את זה?‬ ‫-אני יודע, אימא. הבנתי.‬
‫ואיך אני אמורה לשלם את זה?‬
‫אני אטפל בזה.‬ ‫-איך?‬
‫איך, סימון?‬
‫- מספר לא מזוהה -‬
‫כן, מי זה?‬
‫אוגוסט?‬
‫הוד מלכותה.‬
‫וינסנט.‬ ‫-כן?‬
‫החוצה.‬ ‫-עוד דקה.‬
‫עכשיו, זה חשוב.‬
‫מה העניין? תירגע, אנחנו באמצע משחק.‬
‫היי!‬ ‫-עכשיו.‬
‫לא, רק וינסנט.‬ ‫-למה?‬
‫זה לא קשור אליך. סליחה.‬
‫וילה חוזר.‬ ‫-בסדר!‬
‫המלכה ביקשה ממני, אישית, שאדאג לו.‬
‫וילהלם זקוק לאחים שלו.‬
‫תאסוף את כל חברי האגודה.‬ ‫הגיע הזמן לצרף חבר חדש.‬
‫טוב! אטפל בזה.‬
‫ברוך השב. תנחומיי הכנים.‬
‫"אז את אומרת‬ ‫שאת רק רוצה שיזכרו אותך‬
‫תני לי לגרום לך‬
‫להירשם בספרי ההיסטוריה, מותק‬
‫תני לי לכתוב אותך‬
‫בספרי ההיסטוריה, אהובה‬
‫תני לי לשיר אותך‬
‫אל תוך הנצח‬
‫אז את אומרת‬
‫שאת רק רוצה שיזכרו אותך‬
‫את רק רוצה שיזכרו אותך‬
‫אז שירי לי מילים‬
‫שאיש לא שמע‬
‫קרעי לי אוקיינוס‬
‫הזיזי את הרריי‬
‫אולי אזכור אותך‬
‫מותק, אזכור אותך"‬
‫אני רוצה להודות למקהלה על השיר היפהפה.‬
‫אני רוצה להודות לכולם‬ ‫על השתתפותכם בצערי בתקופה קשה זו.‬
‫זה מרגיש לא נכון שאני זה שעדיין כאן…‬
‫ולא הוא.‬
‫אני יודע שאריק היה אומר…‬
‫"מה הפואנטה במחליף אם לא משתמשים בו?"‬
‫אחי היה אדיב ומתחשב.‬ ‫הוא היה מודל לחיקוי עבורי.‬
‫אני אכבד את המורשת שלו‬
‫ואהפוך ליורש עצר שמשפחתי תוכל להתגאות בו.‬
‫היי.‬
‫מה…‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫קיבלת את ההודעות שלי?‬
‫כן.‬
‫התכוונתי לענות לך, אבל…‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אני לגמרי מבין…‬ ‫-אני רוצה שתמחק את כל ההודעות שלנו.‬
‫מה?‬
‫אני לא יכול לעשות את זה יותר.‬
‫- שרה: מיקה יצר איתך קשר? -‬
‫- סימון: לא?! -‬
‫- שרה: הוא אומר שהוא רוצה להיפגש. למה?! -‬
‫- סימון: אומג, מה? אל תעני! -‬
‫סידרנו לך חדר גדול יותר, אדוני יורש העצר.‬
‫ואני תמיד כאן לשירותך אם תזדקק לי, אדוני.‬
‫וילהלם…‬
‫סליחה, יורש העצר.‬
‫הטקס היה יפהפה.‬
‫זה היה אמיץ מצדך לשאת נאום.‬ ‫-תודה.‬
‫תבטיח שתודיע לי‬ ‫אם יהיה משהו שאוכל לעשות למענך.‬
‫תודה.‬
‫כל דבר שהוא.‬
‫אנחנו כאן לשירותך.‬
‫- מחק איש קשר -‬
‫בבקשה! בבקשה.‬
‫אתם מוכנים לעזוב אותי בשקט לרגע אחד?‬
‫כן, אני מצטערת מאוד.‬
‫"אני משחררת אותה ושולחת אותו לדרכה.‬
‫אנרגיה שלילית, אני מגרשת אותך.‬
‫על פי מילתי, כך יהיה.‬
‫האנרגיה השלילית לא תישאר."‬
‫וילהלם!‬
‫היי.‬
‫היי. מה…‬
‫מה קורה שם?‬
‫זה סוג של טקס.‬
‫טקס טיהור שהיא מכריחה אותי להשתתף בו.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אבל היי…‬
‫בקשר לארוחת הצוהריים עם ההורים,‬ ‫אני באמת לא יודעת…‬
‫אל תדאגי בקשר לזה. זה בעבר.‬ ‫-יופי.‬
‫קר לך?‬
‫היא אמרה שהטקס יחמם אותי.‬
‫הינה.‬
‫זה יכול יעזור.‬
‫פליס! אנחנו חייבות לסיים את הטקס.‬
‫סליחה. זו אשמתי.‬
‫כן.‬
‫טוב, כדאי ש…‬
‫אתה רוצה להצטרף?‬
‫כן. למה לא?‬
‫מעולה!‬ ‫-אם זה בסדר.‬
‫כן, בוא. זה בסדר.‬
‫תעמוד שם.‬
‫לא מרחתי פחם על המצח.‬
‫זה בסדר. הינה.‬
‫תחזרו אחריי.‬ ‫"אנרגיה שלילית, אנחנו מגרשים אותך."‬
‫אנרגיה שלילית, אנחנו מגרשים אותך.‬
‫שלום?‬
‫רציתי לדבר איתך על שרה.‬
‫אבא?‬
‫שיכור מחורבן.‬
‫אל תלחצי יותר מדי, אני עומד לגמור.‬
‫עצמת עיניים?‬
‫מה? לא.‬
‫למה עצמת עיניים? פאק!‬
‫חשבת על מישהו אחר? זה העניין?‬ ‫-לא.‬
‫את אפילו לא עונה לי?‬
‫חשבת על וילהלם?‬
‫אוגוסט…‬
‫פשוט…‬
‫עוברים עליי הרבה דברים בזמן האחרון.‬
‫אני לא יודע…‬
‫איזה יופי. מזמן לא ראיתי אותך מחייך.‬
‫טוב.‬ ‫-נתראה יותר מאוחר.‬
‫פספסתי משהו?‬
‫אז אתם זוג עכשיו?‬
‫ממתי את בעניין שלו?‬
‫פליס, ספרי לנו עוד.‬
‫בחייך! שכבתם כבר?‬
‫זה היה אצילי?‬
‫אוגוסט.‬
‫תצטרך למכור את זה.‬
‫אתן לך הזדמנות להחזיר לי את החוב.‬
‫אתה צוחק עליי? לא אעשה את זה.‬ ‫-דווקא כן.‬
‫אתה תחזיר לי את כל מה שאתה חייב לי.‬
‫אני לא יכול לעזור לך.‬
‫אני מניח שזה לא מפריע לך שכולם ידעו.‬
‫מה?‬
‫שאתה מרושש.‬
‫או שכן?‬
‫אתה יודע מה?‬
‫תקופת המבחנים מתקרבת, אז תהיה דרישה.‬
‫בטח, אעשה את זה.‬
‫עכשיו תסתום את הפה.‬
‫האוטובוס האחרון נסע.‬
‫אני יודעת. אני מחכה לאימא שלי.‬
‫את כועסת עליי?‬
‫כן.‬
‫אני מצטערת על ארוחת הצוהריים עם ההורים.‬ ‫לא ידעתי.‬
‫לא התכוונתי לזה. פשוט דיברתי בכנות.‬
‫לפעמים עדיף לא לומר כלום.‬
‫אני רוצה שנהיה חברות שוב.‬
‫גם אני.‬
‫נתראה מחר.‬ ‫-כן. ביי.‬
‫הוא סירב ללכת.‬
‫לא ענית.‬
‫התקשרת אליי?‬
‫סליחה. הטלפון היה על שקט.‬
‫למה את לובשת את הז'קט של וילה?‬
‫נתקלתי בו בדרך לשיעור,‬ ‫אבל שכחתי להחזיר אותו.‬
‫אלך אליו יותר מאוחר.‬ ‫-לא, אני אקח את זה.‬
‫רגע, אתה כועס?‬
‫לא, אני לא כועס! אני…‬
‫אבל… רק דיברנו.‬ ‫-טוב.‬
‫דיברנו על אחיו.‬
‫אריק היה גם כמו אח בשבילי,‬ ‫ואת יודעת את זה.‬
‫את צריכה לנחם אותי‬ ‫כדי שאני אוכל לנחם אותו.‬
‫תני לי את הז'קט!‬
‫תזרקי אותו.‬
‫שלום. אפשר לעזור לך?‬
‫באתי להחזיר את הז'קט הזה.‬ ‫-זה?‬
‫כן. אנחנו משפחה. לא צריך לדאוג.‬ ‫-אני מבינה. אני אחזיר אותו.‬
‫אני אעשה את זה.‬ ‫-עקשנות! אני אוהב את זה.‬
‫אני אקח אותו.‬
‫תודה.‬
‫תגידי לו שהייתי כאן.‬ ‫-כמובן.‬
‫- תשלום מאוגוסט -‬
‫זה מטורף לגמרי! לא ייאמן.‬
‫אני צריכה למצוא את הסרטון.‬ ‫-תמצאי אותו.‬
‫את בטח נראית נפלא.‬ ‫-הינה הוא.‬
‫תראי לי.‬ ‫-לא, אני נראית מטורפת.‬
‫ברצינות? לא, את נראית ממש חמודה.‬
‫חמודה מדי!‬ ‫-אלוהים! בכל מקרה…‬
‫נתראה יותר מאוחר.‬ ‫-כן.‬
‫שרה! היי.‬
‫היי.‬ ‫-איפה פליס?‬
‫לא יודעת.‬
‫את לא יודעת?‬ ‫-לא.‬
‫היא פרסמה תמונה שלה כאן.‬ ‫-כן, היא עושה את זה לפעמים.‬
‫היא מפרסמת דברים ומוסיפה מיקום,‬ ‫אבל היא במקום אחר.‬
‫עם וילה? היא איפשהו עם וילה?‬
‫מה? אל תשאל אותי.‬
‫היא מדברת עם וילה הרבה?‬
‫מה? מה אתה רוצה באמת?‬
‫אמרו לך פעם שאת ממש יפה?‬
‫מה?‬
‫באמת?‬
‫מה?‬
‫- בארמון בחצות, הלילה. סודי ביותר. -‬
‫- בשעה 23:30 תתחיל פעולת הסחה.‬ ‫היה מוכן. האגודה. -‬
‫בבקשה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מה הבעיה שלך, לעזאזל?‬ ‫-מה?‬
‫התחלת להשתמש?‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫התרופות שלי!‬ ‫אתה חושב שאני מטומטם? איפה הן?‬
‫מכרתי אותן.‬
‫תגיד לי שאתה לא משתמש.‬ ‫-מה אכפת לך?‬
‫סימון, אלה תרופות במרשם.‬ ‫אתה מבין מה שאני אומר לך?‬
‫אני זקוק להן כדי לתפקד. אלה לא סמים.‬
‫אתה יודע שזה להפרעת הקשב שלי.‬ ‫-אתה חושב שאני מטומטם?‬
‫אני יודע שתשתמש בכל דבר כדי להתמסטל.‬
‫אתה אפילו לא מצליח להפסיק להשתמש‬ ‫למעני ולמען שרה.‬
‫אתה כזה פתטי.‬
‫יורש העצר וילהלם?‬
‫תודה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫נזוז?‬ ‫-טוב.‬
‫היית אמור לקבל מפתח.‬
‫לך אין?‬ ‫-לא.‬
‫ואו.‬
‫ברוך הבא לאגודה.‬
‫תודה.‬
‫אלכסנדר, אתה יכול…‬ ‫-כן.‬
‫החלטנו פה אחד להציע לך, יורש העצר וילהלם…‬
‫את המושב שהיה לפני כן בידי הנסיך אריק.‬
‫עליך לענות על שאלה אחת בלבד.‬
‫כן?‬
‫האם אתה, יורש העצר,‬ ‫נשבע בהתאם למטרותיה המוצהרות של האגודה,‬
‫לפעול למניעת הכחדת משפחותיהם‬ ‫של חברי האגודה?‬
‫כן. אני נשבע.‬
‫מצוין! אלכסנדר, אנחנו מוכנים לקבל שירות.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-תודה, וינסנט.‬
‫קדימה!‬
‫לא!‬
‫תירגעו, אני מטיל את הקוביות.‬
‫טוב? טוב!‬
‫לא, זה היה מים.‬
‫פאק!‬
‫לעזאזל!‬ ‫-טוב. את זה.‬
‫לחיי הידידות!‬
‫זה היה אלכוהול!‬
‫צריך ריפיל!‬
‫פאק!‬
‫צריך ריפיל!‬
‫איפה ניסה, לעזאזל?‬
‫נראה לי שהגיע הזמן להעלות את הרף.‬ ‫-כן!‬
‫אלכסנדר, תוכל להביא‬ ‫את הדברים שיעיפו אותנו לירח?‬
‫העניין הוא כזה:‬ ‫יש שני קריטריונים כדי להתקבל כחבר.‬
‫אתה צריך להיות אציל מלידה…‬
‫והבן הבכור.‬
‫אציל ובן בכור!‬
‫קח את פר, לדוגמה. יש בבעלותו…‬
‫אתה שומע? 55,000 דונם של אדמות מחוץ ללונד.‬
‫לא רע בכלל.‬ ‫-ממש לא.‬
‫ולקרילה יש 75,000… אני צודק?‬
‫אני חושב שזה 75,550.‬ ‫-תרגיע.‬
‫ולניסה אין כלום.‬
‫ניסה מעולה.‬ ‫-ניסה הוא נובוריש.‬
‫לך תמצא מועדון משלך.‬ ‫-הייתי אומר ש…‬
‫דבר בקול!‬ ‫-אני מנסה לומר ש…‬
‫לכולנו יש משהו במשותף.‬
‫כולנו כאן נאמנים באותה מידה למונרכיה.‬
‫לך!‬
‫אל תשכח את זה לעולם!‬ ‫-אל תשכח את זה לעולם!‬
‫ובנימה זו, בואו נמשיך.‬
‫אל תנפנף את זה עם בדיחות!‬
‫מס' ארבע. זה שלי!‬
‫קרילה צריך לקבל.‬
‫אלכסנדר, תארוז את הסמים ותסתיר אותם טוב.‬
‫אני אדפוק הכול.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אעשה ואומר את הדברים הלא נכונים…‬
‫ואני גרוע בשמות.‬ ‫קראתי למלך בלגיה "רודולף".‬
‫אמרתי, "היי, רודולף!"‬
‫בשביל זה יש לך אותי.‬ ‫אני יודע את השמות של כולם.‬
‫תשאל אותי מתי שבא לך.‬
‫רוצה להתחלף במקומות?‬ ‫-למה לא?‬
‫הייתי תמיד דוחף אותו…‬
‫שתמיד…‬
‫למה לקנות מכונית יקרה אם אתה לא מתכוון‬ ‫לתת גז ולהרגיש את הרוח בשיער‬
‫כשהגג פתוח? זה מה שאמרתי לו.‬
‫אני יודע למה אתה מתכוון.‬ ‫אני הרגשתי בדיוק אותו דבר לגבי אבא שלי.‬
‫הכול התהפך. אני לא יודע‬ ‫איך להתנהג, איך להרגיש.‬
‫אני בכלל לא אמור לתפקד כבן אדם…‬
‫כי…‬
‫אח שלי, כאילו, מת.‬
‫והינה אני כאן, חוגג.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫היי!‬
‫מה, לא בא לך לדבר איתי?‬
‫רק בגלל שכולם יודעים מי אני?‬
‫אין לך זכות לעשות את זה!‬
‫טוב?‬
‫כן. אני יכול לעשות מה שבא לי!‬
‫פאק.‬
‫הלו?‬
‫סימון…‬
‫הלו? מי זה?‬
‫אני ממש מחבב אותך.‬
‫וילה, זה אתה?‬ ‫-כן.‬
‫גיליתי משהו.‬
‫אתה מבין, הכול מזויף.‬
‫הכול מזויף. כל דבר בעולם מזויף.‬
‫ככה זה.‬
‫הדשא במגרש הכדורגל הוא לא באמת דשא.‬
‫וילה…‬ ‫-זה סתם פלסטיק!‬
‫כלומר, הוא ממש בוהק,‬ ‫למרות שעכשיו אמצע הלילה.‬
‫זה לילה! את זה אני יודע.‬
‫אבל למה הוא בוהק כל כך?‬ ‫-אתה במגרש הכדורגל?‬
‫בדיוק.‬
‫אף אחד מהאנשים לא אמיתי.‬ ‫הם פשוט חתיכות מתכת.‬
‫אבל אני ממש מחבב אותך. וזה אמיתי מאוד.‬
‫וילה!‬
‫מה עשית?‬
‫באת.‬
‫אתה מסטול? מה לקחת, לעזאזל?‬
‫שב.‬ ‫-סימון…‬
‫תתיישב!‬ ‫-באת!‬
‫מה עשית?‬ ‫-תודה שבאת.‬
‫אתה ממש…‬ ‫-פאק!‬
‫אתה כל כך יפה!‬
‫אתה כל כך יפה.‬
‫אתה כועס עליי?‬
‫פשוט תקום. קדימה!‬ ‫-סימון…‬
‫באת!‬
‫טוב, מספיק.‬
‫תתאפס.‬
‫אני לא רוצה שתכעס.‬
‫בוא.‬
‫תודה שבאת.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫וילה, רד ממני.‬
‫סליחה.‬
‫פשוט תחזיק בי.‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫- שרה: איפה אתה? -‬
‫חכה. אל תלך.‬
‫אני מצטער על אתמול בלילה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני רוצה שתחבק אותי.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫יותר טוב.‬
‫תוכל להישאר עד שאירדם שוב?‬
‫כן.‬
‫אתה זוכר מה אמרת לי אתמול בלילה?‬
‫וילה? זה בסדר.‬
‫כן, אני זוכר.‬
‫גם אני מחבב אותך.‬
‫אלכס…‬
‫אלכסנדר?‬
‫- אוגוסט: איפה אתה? -‬
‫יורש העצר…‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬