PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Princi Wilhelme?
Princi, auto je tady. Musíme vyjet co nejdřív.
Prosím, můžu si tě vyfotit?
PRINCÁTKO SE S TÍM NESERE!
Vodpal!
MRKNI NA TO VIDEO!
Haló.
- Co? - Tady.
- Co je to? - Omluvná řeč k národu.
- To jako vážně? - Ano, vážně.
Ne.
Královna říká, že to musíte vyřešit sám.
„Proto jsem se spolu s rodiči rozhodl,
že okamžitě nastoupím do Hillerské internátní školy.
- Ano. - S rodiči jsem ale vůbec nemluvil.
Bohužel už je to rozhodnuté.
Vážně? A odkdy?
Všechny kamarády mám tady.
Zajímá někoho můj názor?
Na žádnou debilní internátní školu nejdu!
Prošel sis ten text?
Ano. Všem bude jasné, že to nemyslím vážně, tati.
Ale musí z tebe vyzařovat určité porozumění.
Jaký porozumění?
- Další novináře už přijmout nemůžeme. - Jistě.
Ukaž.
Mami, já do internátu nejdu.
- Už je to rozhodnuté. - Beze mě!
Ty prosím mlč.
Nemůžu si rozhodnout o vlastním životě? Chci žít normálně.
Nemůžeme-li tě před jistými situacemi ochránit,
musíme se postarat, aby nenastaly.
Na Hillerské získáš návyky a budeš ve správné společnosti.
Přestaň!
V té škole studujeme po generace.
Neměli jsme ti dovolit, aby sis vybral běžné gymnázium.
I když je korunním princem Erik, máš jistou odpovědnost.
A měj na paměti, že být princem není trest,
ale výsada.
Mohli byste si vyměnit místo?
Můžete ten mikrofon…
Až budete připraven, můžete začít.
Takže…
Já…
Chtěl bych…
Nejdřív bych chtěl říct,
že nejvíc ze všech jsem zklamal svou rodinu
a především sebe.
Poslední rok byl pro mě hodně těžký,
protože jsem se po svém biřmování
loni v létě začal oficiálněji ujímat role prince.
Ocitl jsem se tak pod větším tlakem
a v důsledku toho jsem jednal nezodpovědně.
Omlouvám se za to
a ujišťuji vás, že už se to víckrát nestane.
Také bych rád oznámit, že jsem se spolu s rodiči rozhodl,
že se neprodleně přesunu do Hillerské internátní školy…
a budu pokračovat ve studiu tam.
Moc ráda vás zase vidím, korunní princi.
- Nápodobně, Anette. - Ano.
- Vítej. - Děkuju.
Rád tě vidím.
Dlouho jsme se neviděli.
Už to skoro není vidět.
Alexandere.
Alexander Bragé, syn Ulfa Bragého, majitele Bragé Investments.
- Začneme pozdravem… - Zdravím. Erik, těší mě.
- Wilhelm. - Alexander.
- Narovnej se. - Těší mě.
Máte zavazadla?
- Můžeme jít dovnitř? - Rozhodně.
- Je super, že jsem zas tady. - Jo, to jo!
- Moc mi to tu chybělo. - To chápu.
- Vezmu si to sám. - V pořádku, vezmu to.
Moment, můžeme si vyfotit prince, jak s bratrancem nesou kufry?
Výborně.
- Pojď… - Vezmu ho, v pohodě.
- Ne, v pohodě. - Ať ho drží.
Vezmu ho.
- V pohodě, Auguste. - Wilhelme…
Uděláte širší záběr?
Wilhelme.
- Hotovo. - Díky.
Profesor Englund.
Anna, vychovatelka.
Göran, vychovatel.
Ještě jak si princ podává ruku s paní ředitelkou.
- Můžete si vyměnit místo? - Ježiši…
Poslední záběry.
Pak prince přivítá školní sbor v kostele.
Ahoj.
Ty ji znáš?
Ne, nebo… Chodili jsme spolu do školky.
Dcera Poppeho Ehrencrony, že?
Přesně tak. Felice Ehrencronová. Vezmu si ji za ženu.
Tak to bude konec záletnictví, co?
Jde o to položit pevný základy, když si ještě moc nevěří.
Felice patří k moderní šlechtě.
Co zbylo z funkového bláznění?
Všichni se v shonu ztrácejí.
Neměl nám život dát o trochu víc?
Prosím tě, mohl bys zpívat hlasitějc?
Nesvírej mou ruku, sklouzne se po písku,
jestli mě nenecháš strhnout falešnou fasádu.
Nic já nebudu chtít,
ani vděčnost nežádám,
vždyť jen blázen čistou hlavu má.
Jo, jen blázen čistou hlavu má.
Jen blázen čistou hlavu má.
Každé ráno sledoval jsem její autobus.
Ten obraz nikdy nevybledne, ten barevný snímek.
V hlavě ho mám, nikdy nejsem sám.
Je to pěkných pár let, stále chrání můj svět.
Abych nebyl jako jiní…
- Blíž k sobě, prosím. - Wilhelme.
Bude to chvilka.
Ale proč to všechno? Protože si neumějí hrát…
- Na „tři“ vyběhneme. - Co?
Raz, dva, tři!
Ale…
Sejdeme se u auta!
To vás nenapadlo, že před princovým příjezdem udělají razii?
Nic se sem nedá pronést.
Tajná policie vyděsila personál.
I na léky jsem musel mít potvrzení od doktora.
Neuvěřitelný. Slíbil jsem Erikovi, že se o Willeho postarám.
Chci mu udělat ten nejhustější iniciační rituál.
Chcete, aby si vás budoucí král pamatoval jako legendy desetiletí,
nebo jako ubožáky, co princovi ani nepřipravili přípitek?
Co ten kluk z města?
Hlas jak zvon.
Určitě zná někoho, kdo pálí kořalku.
Pamatuješ, jak přišel první týden a říká: „Čau…“
To je k zblití.
Jako bychom měli něco společnýho. Prostě hnus…
Ty jo, já žárlím.
Vlastní pokoj jsem měl až po třeťáku.
Já tady tři roky nevydržím, Eriku.
Dělej to co prváci a poslouchej třeťáky.
Mám poslouchat Augusta?
Šíleně mě štve.
August je rodina. Můžeš mu věřit, je jak bratr.
Jak tady mám takhle vydržet tři roky, ty vole?
Nejde jen o tebe. I ty utváříš obraz naší rodiny.
Přestaň už myslet jen na sebe.
Není to tak těžké. Nauč se udržovat dekorum.
Brzo se uvidíme.
- Už vážně musíš jít? - Jo, musím.
- Proč? Neopouštěj mě. - Ale…
Ale fakt, vážně už musím jít.
- Zůstaň tu. - To stačí.
Tak jo, Wilhelme, to stačí. Musím jít.
Když se přizpůsobíš, tvůj život bude snazší.
Pozdravuj mámu s tátou.
Hej, socane!
Simone.
- Co? - Jmenuju se Simon.
- Simon? August. Těší mě. - To je nějakej prank?
Jen jsem tě chtěl pozdravit. Ještě se neznáme.
Jsem tu víc než měsíc, ale fajn…
Potřebuju s něčím pomoct.
Nedokázal bys sehnat alkohol?
Určitě máš nějaký kontakty. Můj dodavatel je pryč.
- Odkud berete pití na párty? - Myslíš, že každej zvenku je dealer?
Děláme Wilhelmovi iniciační párty.
Jestli nám dáš kontakt na někoho, kdo sežene pití,
tak možná udělám velkou výjimku a pozvu tě.
Na takovou akci se moc prváků nedostane.
Někdo jako ty na párty s náma z intru…
To by bylo super, ne?
Zařídíš to? Co?
No tak, děvčata. Musíte jemně.
Stresujete ho.
Tak tuhle hodinu budeš muset vynechat.
Saro, pomůžeš prosím Felice?
Výborně.
Pojď.
A teď cval vpravo!
Nojo.
Nojo, klídek. Jsem tady.
Nojo.
Cval vpravo!
Stello! Před cvalem mu dej poloviční zádrž.
Pozor.
Výborně! Pěkný stabilní klus, Fredriko.
Výborně.
Všichni se narovnejte.
Ramena dolů, prosím.
Nazdárek.
Je to můj kůň, vyhřebelcuju si ho.
V pohodě, dělám to ráda.
Mám mu vyškrábat kopyta?
Jasně, po pěti minutách v jízdárně je má určitě plný sajrajtu.
Řekla jsem „ne“.
- Saro. - Přijdu za chvíli.
Můžeš jít.
Mám si ho zítra vzít před školou, nebo…
Už běž.
Tak čau.
Nemůže s tebou mluvit takhle.
Nešlo o mě.
To je jedno.
Kašlu na to.
Můžu jezdit a pomáhat, kdykoliv chci. Je to super.
Nechci, aby ti zas někdo ubližoval.
Je to lepší než v Mariebergu.
Tady mě aspoň nikdo nešikanuje.
Nebudu opakovat jen proto, že se bojím chodit do školy.
Kdyby se něco dělo, musíš mi to říct.
Jsem zvyklá, že mě nikdo nemá rád.
Nemusíš sem chodit. Zvládnu to sama.
Simme, čau!
Musíš teď uniformu nosit každej den?
Ne, jenom teď, když u nás začíná princ Wilhelm.
Ó, princ Wilhelm… Vaše Veličenstvo!
- Je tak nemožnej, jak se říká? - Nevím.
- Viděli jste ten gif s tou rvačkou? - Ne.
ŽIVOT RVÁČE JSEM SI NEVYBRAL
VYBRAL SI ON MĚ
Hustý, kámo.
To je šílený!
Chtějí tu 20 000 dolarů za rok, a teplá voda dojde po dvou vteřinách!
Aspoň že nemáme společnou koupelnu jako ostatní.
Má princ vlastní koupelnu?
Myslíš, že královský péro je jiný než obyčejný?
- Maddie, fuj! - Já na porno nekoukám.
Já taky ne.
Proboha, Felice, musíš ho přestat pronásledovat.
Proč jsi jím tak posedlá?
Nepotřebuješ ho. Jsi ze superbohatý rodiny.
Je z královského rodu.
Fajn, ale jestli jde o tohle, můžeš přece chodit s Augustem.
Je jasný, že se mu líbíš, a jsou to bratranci, ne?
Přes koleno.
Zaprvé musím jednat strategicky.
Budu ve škole se stejnými lidmi tři roky a nechci, aby mě měli za couru.
A zadruhé nepatří August do královské rodiny tak jako Wilhelm.
I když technicky vzato do ní patří.
Já to nechápu.
Z Augustových dětí nebudou princové a princezny.
Tak jo.
Nejdeš na večeři?
Nemám hlad.
Dobře, tak zatím.
BÁJEČNÝ DEN VE STÁJÍCH
OMG, NÁDHERA!?
PLÁČU!
JÁ UMŘU
MAMINČINA HOLČIČKA OD KONÍ
FELICE! ŽIVOT JAK ZE SNU!
- Vidlička má být vlevo. - Jasně.
- Koupilas kečup? - Jo.
- Čepel má být směrem k talíři. - Takhle?
Přesně tak.
Tady máte. Mám hlad jako vlk.
- Vodu? - Jo.
- Co tvoje máma, Ayube? - Dobrý, pozdravuje vás.
Jak bylo v práci?
Výborně, drahoušku. A co škola?
V pohodě.
Simone, nech toho.
- Čeho? - Mlaskáš.
Zapomněla jsem na ubrousky.
Přestaň. Je to odporný.
Prosím, Simone.
Mami, nemůžeš se posadit normálně? Sedíme u jídelního stolu.
- Dáš si kečup? - Jo, trochu.
Kape to.
- Jak to jde ve stájích? - Dobře, baví mě to.
Jaké jsou holky? Máš nějaké nové kamarádky?
- Jsou tam i kluci, mami. - Jasně.
A ne, žádné nové kamarády nemám. Ani ne.
To mi připomíná, že bych potřebovala nové rajtky.
Cože? Ty jsme přece koupily, máš je.
Rozpadají se.
To se stává, když se koupí levné. Nevydrží tak dlouho.
Podle mě je nesmysl utrácet za drahé oblečení,
jen abys udělala dojem na spolužáky.
O to ale nejde.
Rozpadají se, jsou nepoužitelné.
Proč jsi takovej snob?
Tak jsem to nemyslela.
Buď zticha, Simone.
Takové věci lidi zajímaly v Mariebergu, ne na Hillerské.
- Byla tam větší rozmanitost. - Jak to s tím souvisí?
Rozmanitá banda lúzrů, ze kterejch nic nebude.
Co to blábolíš? Uklidni se.
Už mi dej pokoj. Chci jen v klidu chodit do školy.
Přátele nepotřebuju. Co na tom nechápete?
Pozvali nás na večírek.
Vážně?
To je nějaká školní akce?
Pořádá to pár třeťáků.
- Všichni prváci tam nemůžou, ale my jo. - To je fajn.
- Takže to jde líp, než říká? - Jo.
Víš, že zítra je princova iniciace?
To bude divoký.
- Bude tam hodně lidí? - Jo. Ticho, už jde.
Ahoj.
- Ahoj. - Můžu si přisednout?
Promiň, prváci sedí na konci.
Dobře.
- Čau. - Ahoj.
Jak to tady v jídelně chodí?
No, čekáme na hlavního vychovatele.
Potom jídlo dostanou třeťáci, druháci a nakonec my prváci.
A pak? Po večeři?
Pak máme „cvíčka“.
Potom máme volno, to můžeme hrát hry a trénovat.
Většinou je to šílená nuda.
Jo, fakt strašná nuda.
Mně to zní celkem dobře.
- Jasně, je to fajn. - Je to neuvěřitelný vzrůšo.
Žertuju.
Jo, my taky.
Můžete mít vlastní názor.
- Dobrý večer, pánové. - Dobrý večer, pane vychovateli.
Jak jste si jistě všimli, na koleji Zálesí máme nového člena.
Všichni se proto snažme, aby princ cítil, že je tu zvláště srdečně vítaný.
Pane, požehnej jídlo na našem stole.
Ve jménu Krista, amen.
Amen.
Pití na svatojánské svátky sehnal Micke?
Jo.
Sorry, brácho.
Nakoupil bych u Stoffeho bráchy, ale byl v Magalufu.
Proč tě to zajímá?
Ne, jenom…
Jenom se mě ve škole někdo ptal, jestli neseženu pití na párty.
Na tu, co vás na ni pozvali?
Přímo nás nepozvali,
ale když seženu pití, možná budu moct vzít Saru.
Potřebuje trochu zábavy.
Dobře, ale od Mickeho se drž dál.
Vždycky z toho máš depku, když vidíš svýho tátu.
WILHELM: MAMI, PROSÍM, DOVOL MI SE VRÁTIT DOMŮ!
MÁMA: UŽ BRZY BUDE LÍP.
- Dobré ráno, je 7:10. - Díky, Alexandere.
Díky.
Takže se všichni shodnou, že na prvním místě je vražda,
následuje zneužívání dětí a znásilnění.
A teď daňový únik a podvody s dávkami. Dva méně závažné činy.
Co myslíte?
Waltere?
Daňový únik znamená, že někdo vydělal hodně peněz.
To znamená, že něco dal společnosti, vytvořil pracovní místa a tak.
Dobře. Stello?
Když někdo podvádí s dávkami, tak jen bere, takže to je horší.
Henry?
Kdyby se snížily daně, firmy by se nemusely stěhovat do zahraničí.
Tak třeba na statku mého táty sotva vyjdou.
Kvůli vysokým daním.
Simone, chceš se s námi podělit o názor?
To je divná otázka.
Proč je to daňový „únik“, ale „podvody“ s dávkami?
Bohatí podvádět smějí, a když podvádějí chudí, je to špatně?
U bohatých se tomu neříká „dávka“, ale „odpočet“.
Víš, kolik dostane tvůj táta za rok na dotacích z EU?
- Ty vole, a co dělá ten tvůj? - Pozor na jazyk!
Všichni víme, kdo je v zemi největším příjemcem dávek.
Simone!
Běžíte hergot jako banda stařen!
Přidej!
Nevěděl jsem, že jsi členem koleje.
To já taky nejsem.
- Ale jíš s námi. - Nekolejáci se někde najíst musí.
Neseznámili jsme se. Já jsem Wilhelm.
Simon.
Líbilo se mi, co jsi říkal ve třídě, Simone.
Řekls to dobře.
Fajn.
Proč jsi nic neřekl?
Protože se…
Nesmím se vyjadřovat k politice.
Wille? Mohl bys na chvilku sem?
Tak zatím.
Čau.
- Můžu… - Ne.
Nilsi, přesedni si.
Dneska uděláme výjimku. Můžeš sedět s náma.
U stolu pro dospěláky. Super, co?
Dostal jsem tě z prekérní situace.
Ať ho před akcí odvedou k Paláci.
Musíme být sami kvůli bratrské přísaze.
Bude tam celá kolej.
Promiň, můžeme…
Můžeme si promluvit?
Hele, běžte napřed. Doženu vás.
Jestli může na párty přijít i ségra, zařídím, co jsi chtěl.
Fakt?
Dobře, paráda.
Neoslepneme z té domácí kořalky, viď?
Dělám si srandu. Bude to super.
Jsi šikovnej, socane.
Děsně šikovnej.
Pošlu soukromou zprávu, tak sleduj telefon.
Super.
Simme?
Ahoj.
Můžu jít dál?
No jasně, pojď dál.
Pojď.
Jdeš ze školy?
Bezva.
Je tady trochu nepořádek.
Nečekal jsem tak významnou návštěvu.
Posaď se.
- Jak to jde? - Dobře.
- Co máma a Sara? - Dobrý.
Dáš si kafe?
Co tvoje záda?
Je to lepší, mám nové léky.
A co Sara s mámou?
Hergot, rád tě vidím.
Líbí se ti v nové škole?
Potřeboval bych s něčím pomoct.
Jasně.
Vím, že prodáváš alkohol.
Vědí to všichni.
Potřebuju ho na jednu párty.
Ne pro sebe.
Já nepiju.
Vím, jaké to je, když člověk chce udělat dojem na holku.
- Já jsem gay, tati. - Jasně, promiň.
Tak na hezkýho kluka.
To je jasný, že to táta zařídí.
Jo?
Nikomu ale neříkej, že jsem tu byl.
Bude to tak lepší.
Dobře.
Chápu.
- Opakuj po mně. - Co?
Přísahám,
že vždy budu ctít slavné tradice koleje Zálesí.
Přísahám, že vždy budu ctít slavné tradice koleje Zálesí.
- Jednou bratr… - …vždycky bratr!
Gratuluju k absolvování iniciace.
A vítám tě v Paláci.
Promiň, jestli to bylo moc drsný. Určitě nestojíš o zvláštní zacházení.
- Pozdějc přijdou i hezký holky. - Dobře, fajn.
Běž se převlíknout.
Tvoje jediná chyba byla, že ses stýkal se špatnými lidmi.
Chápu, že ses chtěl cítit jako všichni ostatní.
Normální gympl, normální holky, normální párty.
Ale jak to dopadlo?
Obyčejný lidi tě nikdy nebudou brát jako jednoho z nich.
Tady jsi mezi sobě rovnýma.
Kdybychom někoho zabili, nikdo by ani necek.
- Ne. - To ti garantuju.
Kdo by chtěl bejt obyčejnej?
Co?
Ty vole, kdo je pozval?
Já.
Přátele měj blízko a nepřátele ještě blíž.
Jak se potopila loď Vasa? Dnem nahoru!
- Nepotřebuješ pomoc? - Ne.
- Nikomu to neříkej. - Proč bych to dělala?
Je to nechutný, nic víc.
Ty jsi taková… jiná.
Mám aspergera. Víš, co to je?
Taky mám ADHD, ale to není nic mimořádnýho.
Moje vlasy… Kroutí se!
Jasně.
Víš, jak dlouho mi trvá, než je narovnám?
Ukaž.
- Tak to nedělej. - Já ale musím.
Nemusíš. Jsi hezká taková, jaká jsi.
Jsi hezká.
Pojď se mnou.
Jdeme na vzduch.
Mám ti pomoct?
Čau.
Jak to jde?
Skvěle.
Už musím jít.
Počkej.
Chtěl jsem jít ven.
Chceš jít se mnou?
Pojď.
To je moje ségra.
- Kamarádí se s Felice? - Myslel jsem, že ne.
Jen blázen čistou hlavu má.
Jak je to dál?
Každé ráno sledoval jsem její autobus.
Ten obraz nikdy…
Cos na to říkal?
- Na co? - Na můj zpěv.
Bylo to hezký.
Slyšel jsem spoustu hlasů, každej, kdo byl na tom pódiu,
kdo stál vedle tebe, se tak jako…
ztratil ve vlastním hlase.
V hudbě.
- Rozumíš, co chci říct? - Naprosto.
A pak jsi zpíval ty…
tak jako celkem… tak nějak nejhlasitějc.
A poznal jsem tak nějak, že…
zpíváš jako že od srdce.
Jsi tu spokojený?
Jsi tu spokojený ty?
Jo…
Super.
Wille!
Do prdele! K zemi.
- Wille! - Nechci s ním mluvit.
- K zemi! Svítíš. - Wille!
Wille!
Asi se s někým muchluje. Kašlem na to.
Muchluje? On s někým odcházel?
Neodešel s Felice?
Tiše.
- Odešlo jich víc. - Wille!
- Wille… - To nesmíš.
- Wille! - Wille!
Říkám: buď zticha!
Překlad titulků: Miroslav Pošta