Storbritannia stenger ned.
Nå kan folk bare forlate hjemmet for begrensede grunner...
Storbritannia får de tøffeste restriksjonene
i manns minne for å takle korona.
Dette er noe sci-fi-forfattere kunne forestilt seg
etter en apokalyptisk katastrofe.
24. MARS, 2020
Ikke bær noe, gutt, ok?
Her, bær dette.
FØRSTE DAG MED NASJONAL NEDSTENGNING
Ikke i stua!
UK DØDSFALL FRA KORONA 422
Det eneste som holder oss sammen er barnet.
- Arthur. - Lille Artie.
- Han heter Arthur. - Var det ikke for Artie,
- hadde vi skilt oss. - Faktisk
- takler vi ikke hverandre. - Eller liker.
Nedstengningen,
å være i samme hus...
Det eneste som gjør det tålelig å bo med henne
er å vite at jeg kan dra hver dag.
Jeg føler det samme.
Å si farvel til deg er utvilsomt
- den beste delen av dagen. - Å være i samme rom...
Å komme tilbake og se henne... Søren.
Det er en tristhet og en stank blandet sammen.
Jeg hater trynet ditt.
- Trynet mitt? - Hater det.
- Hater du trynet mitt? - Hater det.
Sier du at jeg er uattraktiv?
Hun er attraktiv. Det er ansiktet ditt, jeg hater det.
Jeg ser på han som kreft.
Jeg hater det. Det er øynene.
Ikke hud eller testikkel, men en av de alvorlige,
som lever, bukspyttkjertel.
Kinnene? Jeg vet ikke.
Det er kolorektal,
når jeg tenker på deg får jeg samme følelse
som å tenkte på min døde fars kreft.
- Akkurat samme. - Det er leppene.
- Leppene. - Jeg har fine lepper.
Jeg vet det. De er flotte.
Jeg bare hater dem.
Vi burde aldri blitt sammen.
- Galskap. - Vi er så forskjellige.
Men man tenker, 'Motsetninger tiltrekker hverandre.'
- Mye... - Hva mer tiltrekker hverandre?
- ...hormoner, feromoner... - Mordere, ofre.
...rusen og den ville sexen.
Herregud, bare tanken...
- ...på å ha sex med deg... - Jeg vet det.
Og vi er forskjellige politisk.
Ja. Jeg tror på hardt arbeid.
Alle tror på hardt arbeid.
Mens hun er en god gammeldags, urekonstruert sosialist.
Det er min mor. Du snakker om moren min.
Du forstår ikke politikken min.
Jeg er moderat.
Jeg tror ikke på å utnytte arbeiderne i landet.
Arbeiderne?
Hva vet du om dem?
Jeg er fra arbeiderne.
Oppdratt av dem. De er ikke det du tror.
Det er ikke bare fiskemat og sang rundt pianoet.
Arbeiderne er grusomme.
- Du hater folk. - Jeg hater latskap.
De av oss som vokste opp i kunst-klassen...
- Herregud, hør på dette. - Litteratureliten.
Faren min var tannlege!
Ta seg i nakkeskinnet? Det gjorde jeg.
Havnet på topp, jobbet hardt.
Herregud, ro ned.
Jaså? Du er fra Kilmarnock, ikke Compton.
Vi var fattige. Jeg havnet på topp.
Før tenkte jeg at det var søtt, 'Han er konservativ.'
Jeg er ikke konservativ.
Du har stemt på høyresiden siden vi møttes.
Jeg stemte på Tony Blair.
Kan vi la være å snakke om politikk?
Vi er bekymret for moren min.
- Hun burde vært her. - Ikke begynn.
- Eller? Vi valgte... - Det er ikke 'å begynne.'
Jeg gjør ikke det. Jeg vet at vi tok et valg.
Hun er alene.
- Og lille Artie... - Arthur.
Han har bare én besteforelder, hun må bli.
Det er ikke mange som forstår han.
- Hun har pleiere. - De er grusomme.
De er ikke grusomme. De er overarbeidet.
De kommer inn i 45 minutter, tre ganger om dagen.
De spiser litt pasta,
bytte Kolostomiposen, og se på telefonen.
Det var én... Det var én jente.
Og noen av dem er fantastiske, vet du.
De får dårlig betalt, forresten.
De jobber fra syv til ti.
De reiser fra klient til klient
må de vente mellom klienter
får de ikke betalt for det.
Mindre enn minstelønn.
Jeg kjefter ikke på dem.
Noen av dem er bra,
men ikke alle, de er ikke familie.
Nok en ting, de reiser. Er det greit?
Jeg vet ikke.
Har de på seg masker når de er på bussen?
Jeg har sett folk som har på masker.
De fraråder bruk av masker.
Hva skjer på bussen,
sprer de det?
Andre land bruker masker. Bør vi?
- Aner ikke! - Det er det jeg sier.
Ingen ser ut til å vite noe...
Noe som helst.
For helvete.
Vi vil ha henne på hjem.
Vakkert sted. Det har alt utstyret.
Vi vil ikke bli kvitt henne.
Linedance om morgenen, nyredialyse om kvelden.
Hun vet det.
Sist vi var der, sa hun:
'Dere vil bli kvitt meg.'
Hun er eksentrisk.
Hun må passes på.
Ja. Begge mine foreldre er døde, så takk og lov.
Hør, jeg...
Jeg er beklager.
Ok? Vi må komme overens, det vet jeg.
Gud vet hvor lenge dette varer.
Dette er så forvirrende.
Ingen ser ut til å vite hva som skjer.
Skipet styrer seg selv
og de voksne har forsvunnet.
Og folkene der ute, utrolig.
- Ikke til å tro. - Hva med folkene der ute?
Kom an.
- Ikke tenk på det... - Kom an.
- Nei, beklager. - Vi takler dette,
- vi må... - Hva?
- Vel, snakke. - Oss?
Ja. Jeg tror det. Gjør ikke du?
Vil du jeg skal snakke?
Jeg antar det. Må vi ikke det?
- Litt? - Ja, greit.
I går, rett før de annonserte nedstengningen,
jeg er på Tesco. Den på hjørnet.
- Ja... - Jeg er på Tesco,
og er der inne, ikke sant?
Det har blitt ribba.
Helt tomt, ok?
Jeg vil ha auberginer.
- Jeg lager... - Auberginer og karri.
Karri med auberginer. Det eneste Artie spiser.
Det er ikke et tegn til en aubergine.
Ikke en squash, ikke en tomat, ikke en gulrot.
Jeg ser denne kvinnen som jobber der.
Jeg kjenner henne igjen.
Hun er i femti-årene, og kort, og...
Dette er ikke frekt ment,
hun har stor nese.
- Jeg vet. - Du vet hvem?
Hun er hyggelig.
Hun kommer ut bak disse plastgardinene,
når hun gjør det,
kan jeg se en kasse,
hele stabelen med auberginer.
Mange. Jeg tenker, 'Flott.' Jeg sier til henne:
'Unnskyld, har dere auberginer?' Hun sier: 'Nei.' Jeg sier: 'Hva?'
Hun sier: 'Nei, det er tomt.' Ikke engang høflig.
Noe som er uvanlig for henne, for hun er snill.
Så jeg går tilbake og sier: 'Unnskyld,
'jeg så bak plastikkgardinene
'og så en kasse auberginer.'
Hun sier: 'Å, faen. Å, nei.'
Stresset for hun tror det blir en 'situasjon',
eller noe sånt.
Hun sier: 'Jeg kan ikke gi deg de.' Jeg sier: 'Hvorfor?'
Hun sier: 'Sjefen sa vi ikke kan sette dem fram.'
Jeg sier: 'Nå skjønner jeg det.'
Jeg sier: 'Her er greia, min nydelige lille gutt,
'han er litt rar på ting.
'Auberginer er det eneste han vil spise.
'Jeg ber deg ikke om å legge ut auberginene,
'jeg spør bare om du kan gi meg tre, så jeg kan lage karri.'
Og hun sier,
med skjelven stemme:
'Sir, jeg kan ikke gi deg dem fordi vi tror
'en av sjåførene har fått korona
'og vi prøver å finne ut
'om det er han som rørte varene.'
Hun tror det er slutten.
Jeg sier: 'Du får en tier.' Hun sier: 'Nei.'
'Tjue pund.' Hun sier: 'Jeg kan ikke.'
'Femti pund for tre.' Hun sier: 'La vær.'
'To hundre pund.'
Hun sier: 'Jeg kan ikke.' 'Tusen.'
'Hva?'
'Jeg gir deg 1000 pund, nå.
'Jeg har råd til det. Jeg klarer meg bra.
'Jeg tar ut penger.
'Jeg kommer tilbake, og gir deg det
'hvis du går og henter tre auberginer til meg.'
Hun tenker, fordi hun trenger dette.
Hva får hun? Minstelønn?
Hun har dårlig råd, så hun tenker.
Hun gjør sånn, og ser rundt seg om noen hører.
Hun sier: 'Sir, ' skjelven i stemmen, kjære vene,
'Jeg skulle gjerne hatt 1000 pund,
'det kunne gjort en forskjell for meg og familien.
'Jeg kan ikke, med god samvittighet,
'gi deg auberginene, for hvis du eller sønnen din
'eller noen andre dør, hva slags person ville jeg vært?'
Jeg ser på henne som står der, og jeg sier:
'Din stor-nesede dust.
'Din jævla taper.
'Forstår du ikke, din stor-nesede dust?
'Det er derfor du har en drittjobb
'og jeg han en Benz ute.'
Jeg satte fra meg handlekurven og dro.
Herregud.
- Å gud. - Hva?
Herregud!
Det er alt han vil spise!
- Du er grusom. - Jeg ville lage
- karri. - Du er fæl!
Du sa snakk. Det er det eneste han spiser!
- Hva slags fæl... - Du sa snakk!
Jeg visste ikke hva du ville si!
Jeg føler meg forferdelig. Takk!
- Føler deg fæl? - Ja.
En sjokkerende ting.
Det som holder meg våken
i kaldsvette, er faktum at jeg elsket han.
Jeg gjorde det. Hvordan er det mulig?
Våre følelser er like uforklarlige
for meg som for deg. Vi var forelsket.
- Hun var utrolig. - Han var sjarmerende.
Nå er du motbydelig.
Du har samme sjarm som diaré i et halvliters glass.
- Nedstengningen blir vanskelig. - Veldig.
Veldig vanskelig.
Det er absolutt... Armene rett opp.
Siste nytt som kom til oss for noen sekunder siden...
...statsministeren er innlagt på intensivavdelingen
med de vedvarende symptomene på koronavirus.
Nå som nedstengte byer står stille,
har 2020s største supermåne steget opp på nattehimmelen.
Spredningen av viruset øker ikke, og det er gode nyheter.
Ikke gi meg mer. Din skurk.
UK DØDSFALL FRA KORONA 7 097
Sopp.
Ja, fortell dem om soppen.
Sopp har skylden for alt.
Hun sier det best.
Alt er soppens feil.
Vi ville ikke vært sammen uten soppen.
Du forteller det bedre enn meg.
Dette er år tre. Vi har hatt det varme, kosete første året.
Lykke, kjærlighet, harmoni.
Kom oss gjennom er vrient andre år.
En mild nedstigning til krangling.
Vi er godt inne i år tre.
Stupet ned til isen.
- Skal jeg si det? - Vi hatet hverandre.
Vi ville ikke innrømme det,
men hver av oss planlegger, hver for oss, å dra.
Jeg husker at jeg var på middag med ham, så ham spise og tenkte,
'Dette er det verste jeg har opplevd.'
Hva? Jeg er ikke en dårlig spiser.
Det er ikke det at du spiser dårlig.
Det er bare det faktum at du spiser. Som å se deg spise
gjør alle de ulike prosessene som er involvert mer tydelige.
Som tygging og riving av kjøtt,
maling av materie, bare blanding med spytt
og suger den ned i den store gamle kjøttskålen med syre
og bryte den ned til den ikke er mer enn en brun pølse av dritt
som skal presses ut av anus.
Får du alt det av å spise?
Nei, bare når du spiser.
Man kan trygt si at vi ikke vil fortsette.
Vi hadde en stor krangel før bursdagen min.
Gigantisk. Siste dråpen.
Jeg hadde booket en overraskelseshelg.
Soppplukking, av alle ting, i New Forest.
Forbanna New Forest.
Depositumet kunne ikke refunderes så...
De tar deg med ut til New Forest
grytidlig om morgenen
- og du må plukke sopp. - De viser de spisbare,
hvordan de plukkes og stekes.
- Det var interessant. - Det var så kjedelig.
Hadde vi hatt et godt forhold, kunne vi fått venner.
Folk var forferdelige.
Én eller to av dem var ok.
Hva med mannen din som var som...
Han burde vært henrettet.
Så de lærer deg å plukke sopp
og de lærer deg hvilke sopp man ikke plukker.
Det er en spesiell sopp. Og mennene sa:
'Hvis du spiser den, vil du ikke dø,
'men det blir veldig ille.
'Spiser du den soppen, får du magepine,
'det blir oppkast, ekstrem diaré,
'og du tisser på deg.'
Og vi tenkte det samme.
'Jeg vil putte den i den andres frikassé
'og se dem lide.'
- Stemmer. - 'Jeg vil plukke soppen
'og se den idioten ligge på gulvet,
'drite på seg, og tro han kommer til å dø.'
Du vil egentlig ikke at det skal skje,
du bare nyter det faktum at det kan skje.
Ja. Og så...
- Det skjedde. - Ja.
Jeg ble forgiftet.
Han gjorde det.
En av oss plukket feil sopp.
De ser latterlig mye ut som de gode.
De var i frikasséen jeg spiste...
Du startet tidlig.
Fordi du tuslet og kjøpte New Forest-fudge.
Til den rare vennen din, Nathan, som ba deg kjøpe den,
så blir du sur for at jeg prøver, og så surmuler du videre
og lager dem til deg selv.
Ja, hør...
Jeg trodde jeg skulle dø.
- Han trodde det. - Smerten var ekstrem.
Han trodde han skulle dø.
Noe i kroppen vil drepe deg.
- Han klarte seg. - Jeg sto ved dødens dør.
Du sto ved døren. Ikke i området.
Fyren sa de ikke er dødelige.
Det tok ambulansen 90 minutter å komme dit.
Det gjorde det. Det tok så lang tid. Det var litt skummelt.
Jeg holdt hånden hans.
Det gjorde du. Hun holdt meg i hånden.
Saken er at når du går gjennom noe sånt,
når du kjenner panikken,
vissheten om at du skal dø...
- For å gjenta. - ...den du er med
er den siste du vil se, det binder dere sammen.
Når du går gjennom noe sånt, bindes dere sammen.
Så vi valgte å prøve igjen.
Den største feilen i feilens historie.
For i den korte pausen, i dumskapens solfylte høyland,
kom vi fram til at det vi trengte var et barn.
Ta aldri avgjørelser etter en nær-døden-opplevelse.
Eller en mulig død-opplevelse.
Det fosteret var ikke større
enn en kule i hodet
før vi husket at vi ikke tålte synet av hverandre.
Resten, som de sier, er dritt-historie.
- Det er sopphistorien. - Artie, her.
Nedstengningen har ikke vært så ille.
- Nei. - Vi er ferdige med to uker
- og vi kommer oss gjennom det. - Ja.
- Det har ikke vært hyggelig. - Gud, nei.
Vi må se hverandre, passere hverandre i trappa...
Alle er så glade og forbanna blide.
Som er upassende. Har du sett WhatsApp? Det er utålelig.
Twitter, instagram. Du kan ikke, du vet...
'Vi står sammen om dette.' 'Vi klarer det.'
'Jeg lærer å spille banjo.'
'Jeg har laget makraméskjerf av forbanna pastasnurrer.'
Bare rull det inn.
Det har skjedd mye,
og det har hjulpet oss å ikke måtte, du vet,
fokusere på, snakke med eller legge merke til hverandre.
Late som den andre...
- Ikke fantes. - ...lå i koma, eller...
Firmaet mitt krever mye arbeid.
- Si hva du gjør. - Ikke start.
- Kom an. - Ikke begynn med...
- Ingen forstår hva han gjør. - Joda.
Jeg forstår ikke hva du gjør.
Det er ikke sant. Folk forstår.
- Kom an, fortell. - Ok.
Jeg har et butikk-konsulentfirma.
Vi analyserer data
og finner multi-media løsninger...
- Hva? - ...for nettsending
til markedsleverandører for kostnadsbesparing.
Hva er komplisert med det?
Da vi først datet,
spurt folk hva han gjorde og han sa alt det.
Jeg lente meg frem og sa: 'Han mener datamaskiner.'
Noe som var morsomt. For lenge siden.
Mye har måttet fikses. Takk Gud for Rishi.
Kamerat Rishi.
Jeg sier at staten hjalp.
- I en pandemi. - Lån for investering.
Det er en pandemi.
Jeg mener, er ikke dette manifestet som Jeremy Corbyn
kjempet forrige valg på?
Ja, forrige valg kjempet du
for å introdusere tiltak som passer bra
til å ødelegge økonomien.
Det var ikke en pandemi i 2008 da banken...
Ikke. Jeg var aldri enig i 2008.
Ikke for stort til å mislykkes.
Det ville være sosialisme. La nå de svake gå til grunne.
- Har ikke noe imot hjelp nå. - De er lån, kvinne!
Firmaet mitt er ikke svakt.
Nei. Det er bare uforståelig.
Det var mye å ordne opp i. Alle lånene,
refusjon i lovpålagt sykepenger,
mva-utsettelse, deretter permisjon.
Det var viktig for meg.
- Jeg har 12 ansatte. - Som du sparket.
Som jeg ikke sparket.
- Du sparket dem på mail. - Som jeg trakk tilbake
da permisjonen kom.
Da staten betalte lønnen deres.
Jeg tok dem tilbake.
På 80 prosent av lønnen.
Det er permisjonen.
- Du kan øke. - Om du er dum.
Hun får fortsatt jobbe.
Ja. Jeg jobber for PFN, veldedighet.
Vi er Taliban-versjonen av Leger Uten Grenser.
Ja, hun redder verden.
Jeg jobber med flyktninger.
Det hun gjør er bra, jeg er stolt.
Jeg er litt stolt av henne.
Jeg er bare koordinator...
For Europa. For hele Europa.
Hun jobber hardt.
Jeg er ikke enig med flyktninger,
- men noen av de hun hjelper... - Ja.
De er ikke annerledes...
Historiene deres...
De er ikke annerledes...
Jeg føler med dem.
Hvilke? Hvilke er disse?
De er ikke annerledes... Jeg skal ikke gå inn på det.
Det har skjedd mye.
Og med hjemmeundervisning...
Som han har tatt mest av, og han er god.
Den portugisiske koloniseringen av Macao
og blyets smeltepunkt var minner
jeg var spesielt stolt av.
Han har vært flink.
Det passer bedre for Artie. Han er ikke god med andre barn.
Ja, men han er nydelig.
Er han der? Ja, han er nydelig. Han er en nydelig liten gutt.
Han er virkelig en nydelig liten fyr.
Du ga meg en flott sønn.
Jeg ga ham ikke til deg!
Og så er det mor. Jeg var bekymret.
Det var vi begge.
Uansett hva som skjer mellom oss, så liker jeg gamla.
- Hun hater deg. - Hun elsker meg.
Hun hater politikken din.
Det gir henne noe å argumentere mot.
Hun er en skikkelig kommunist.
Skikkelig gammeldags kommunist.
Hatet Berlinmurens fall.
Hun hadde koblinger til Angry Brigade.
Hun var ikke...
De som ville sprenge BT Tower?
Restauranten roterer ikke på grunn av henne.
Hun kan ha gjemt to som kanskje var involvert
i mange timer.
Jeg tok henne i å lese Das Kapital
til Artie i sengen sin. Jeg elsker henne.
Hun er voldsomt uavhengig.
Hun likte ikke pleierne.
Hun er redd. Beina hennes er ikke som før.
De blir redde når beina svikter.
Alt svikter nå.
Vi Zoomer hver dag.
Nyrene, øynene. Nakken sviktet en gang.
Ikke halsen,
nakkemuskelen som holder hodet oppe.
Jeg sier: 'Har du det bra?' Hun bare... Gir henne lunsj, hun bare...
Jeg tenker, 'Fy søren, skummelt.'
- Da pleieren kom... - Miriam, ikke sant?
Maryama.
Hun liker at jeg sier Miriam.
Det gjør hun ikke.
- Hun er den gode. - En av de gode.
Jeg ser henne på Zoom.
Ja, hun har på hjemmelaget visir,
av plastikk... gjennomsiktig...
En plastlomme holdt sammen strikker.
Hun er Miriam, den gode.
Ja, jeg spør henne om PPE,
de har ikke gitt henne noe ekstra.
Ingenting. De må lage egne av søppelsekker.
- Hva skjer? - Maryama er ikke glad for det.
Hun er redd. Redd for seg selv, for familien sin, for sine klienter.
Hvor mange busser tar hun?
- Tre. - Hvor mange pasienter?
- Åtte. - Hva i helvete?
Jeg går fra vettet. Jeg ringer rådet,
legen, jeg ringer hjelpetelefoner,
men får ikke noe svar på grunn av alt som skjer.
Jeg er klar til å hente henne.
Men setter jeg henne i fare?
Går en av oss og blir...
- Hvem passer ham? - Ja.
Vi vet ikke hva vi skal gjøre,
og det er et mordervirus,
og du sitter der mens moren din...
Jeg tenker, 'skjer det nå? Vil mor dø?
'Kommer moren min til å dø?' Vi er redde.
Søsteren kommer, og ordner alt plutselig.
- Hun er fantastisk. - Plutselig.
Ja... for vanligvis, er hun litt...
Egoistisk?
- Nei. - Prøver å være morsom.
Nei, det er mer performativt.
Prøv å si en vits fra tid til annen.
- Men hun reddet dagen. - Ja.
Hun fikk henne på hjemmet.
Omsorgshjemmet.
Hun overtalte henne til det.
Fint sted. Gud vet hvordan hun klarte det,
- men det gikk. - Ja.
Hun fikk henne inn på hjemmet.
- For en lettelse. - Det var utrolig.
Over natten. Ikke noe rot. Rett inn.
Ja.
- Hun er vel trygg der? - Der? Hun er trygg der.
Anna? Anna, kan du komme inn?
11. MAI, 2020
BLI FRISK BESTEMOR!
UK DØDSFALL FRA KORONA 32 065
I kveld høstet jeg asparges.
Det har jeg aldri gjort før.
Jeg burde ikke gjort det nå
for jeg plantet dem for noen måneder siden.
Asparges skal du la stå i tre år,
la kronen sette seg, ellers dør den.
Det er det Google sier.
Men jeg kunne bare ikke motstå det.
Jeg har dyrket det med mine hender og min jord.
Jeg sier ikke at jeg er en grønnfingret grønnsaksperson.
Det er ikke det dette er.
Det er bare i år med alt som skjer.
Jeg bestilte dem... tilbake i begynnelsen av februar.
Vet ikke hvorfor. Bare gjorde det.
Det var da vi fikk første bit av dette
som skjedde i Kina,
dette lille stedet som ingen hadde hørt om.
Disse helsetingene, de skjer av og til, gjør de ikke?
Fugleinfluensa, ebola, SARS.
Ikke misforstå, jeg sier ikke at jeg visste at alt dette ville skje.
Jeg sier ikke at jeg trodde jeg måtte være
en Grizzly Adams atombunker-type.
Jeg snakker om å plante noen grønnsaker.
Jeg tenker på det hvert år, men har ikke gjort det.
Jeg antar at det er som å lære navnene på trær
eller lese Charles Dickens. Du vet du blir bedre.
Men ingen gjør det. Men i år,
med alt som skjer...
Gjør jeg det faktisk
Jeg planter grønnsaker. Jeg har alt der inne.
Jeg har gulrøtter, squash, tomater, agurker.
Reddiker, fikk denne tingen fra Venezuela,
som jeg ikke vet hva er.
Og, asparges, ikke sant. Så i kveld...
...får vi en telefon. Kanskje etter annonseringen
av slutten på nedstengningen, fra Jonathan.
Jonathan er intensivsykepleier på sykehuset.
Fantastisk fyr, Jonathan. Han er nydelig.
Jeg får ikke sagt hvor bra han er.
Og han er hovedsykepleieren der borte på intensiven,
passer på den gamle jenta, fordi korona,
det bare feide gjennom det stedet.
Det raste rett gjennom omsorgshjemmet.
Mange døde, mange er på sykehus.
Som den gamle jenta, du vet, tatt inn, intubert
på respirator, fast i koma. Og Jonathan,
han er på telefonen med oss hver dag,
forteller oss alt. Alt.
Temperatur, hjertefrekvens,
hvilken konsulent som møter henne,
når de snur henne
slik at hun får pusten i gang.
Når han har et minutt, som ikke er så ofte,
det kan jeg si deg, snakker han med henne.
Eller holder telefonen mot øret hennes, så vi kan.
Bare en fantastisk fyr, Jonathan. Herlig.
Har ikke noe negativt å si om han. Når han ringer oss,
er det den vi har gruet oss til. 'Én av dere...
'...kan komme inn i 15 minutter og ta farvel.'
Det er hun som tar telefonen. Dette er ca 06:30.
Jeg ser på henne, og hun er på telefonen,
hun nikker i vei.
Jonathan er i andre ende og er flott.
Hun legger på og forteller meg,
alvoret ved det, 'Det skjer.'
Jonathan sier: 'Én av dere kan komme inn i 15 minutter og ta farvel, '
og at vi er heldige fordi...
...de fleste andre steder lar deg ikke gjøre det.
Hun må være der klokken 8:45.
Hun sier det bare sånn, du vet, kald som is.
Men på innsiden kan jeg se at hjertet hennes er borte,
du vet, bare sånn.
Plutselig.
Så, 8:45, jeg tenker, 'det er litt tid,
'jeg skal høste den aspargesen.'
Jeg gjorde det. Jeg klippet og dampet den,
salt og pepper, laget fersk hollandaise.
Ikke lett, men det er godt.
Og vi satte oss ned sammen, og vi spiste aspargesen.
Og hun sa det var deilig. Jeg tror det hjalp...
...å tenkte på annet.
Her er greia.
Det jeg har tenkt mye igjennom
mens jeg venter...
Hvis vi hadde visst dette i tidlig februar,
at jeg kommer meg på nett og bestille aspargeskroner...
Og, jeg mener, hvem faen er jeg?
Men hvis det var et snev av dette da,
hvordan har det seg at de som styrer landet...
Hvordan har det seg liksom at de som styrer landet...
Hvordan er det mulig at de som faktisk styrer landet er...
- Hva gjør du? - Jeg bare...
...skriver temperaturen hennes i dette regnearket.
Hvorfor? Jeg mener, er det...
Betyr det noe mer?
Nei, gjør ikke det.
Hva gjør du? Ikke...
- Jeg tenkte en klem eller... - Nei.
Nei, nei. Jeg må isolere meg.
- Hva, her inne? - Ja.
Ja, synes du ikke?
Jeg vet ikke.
Så hvordan var det?
Vel, hun var bevisstløs.
Sykehuset var rart. Det var...
Det var virkelig tomt der det vanligvis er travelt.
Men du kunne se at, bak kulissene, er alle...
- Jonathan var fantastisk. - Han er fantastisk.
Ja.
Han fortalte meg alt som kom til å skje.
Konsulenten hadde vært inne,
og hun regnet med at det kom til å skje de første timene.
Men han sa: 'Ikke bekymre deg, '
for han jobbet hele kvelden
og han ville sørge for at han var der når tiden kom.
Han sa sykepleierne prøver å gjøre det.
Prøver å sørge for at folk ikke dør alene.
Ja.
Han viste meg hvordan jeg skulle ta på meg verneutstyret,
og jeg ville fortsatt være komfortabel,
og så tok han meg inn.
Og jeg hadde 15 minutter.
Jeg brukte de ti første på å snakke om trafikken.
- Hvorfor? - For veiene var så klare.
Ja. Og så, etter ti minutter, lente han seg inn og sa:
'Fortell henne at du elsker henne.'
Og det gjorde jeg. Jeg bare...
Alle disse tingene bare...
Bare strømmet ut av meg, alt sammen.
Hvilke ting?
Bare det at jeg elsket henne,
og at jeg var stolt av henne.
Og jeg var veldig takknemlig for den personen hun var
og alt hun hadde gjort for meg
og jeg var så lei meg at jeg aldri sa noe av det da hun kunne høre meg.
Jeg elsket henne så mye
at livet alt var smertefullt uten henne
og jeg var redd for at smerten ikke ville forsvinne.
- Nei. - Tror du ikke, at...
Greit.
Jeg sa at Jonathan hadde sagt at jeg ikke måtte bekymre meg.
Jeg sa at jeg hadde snakket med han
og han lovet meg at når tiden kom, ville han være der.
Jeg sa at
han lovet å holde henne i hånden
da hun gikk. Det var det jeg sa.
Jeg føler at jeg vil sette temperaturen hennes...
Gå for det. Ja.
Men det...
...er vel ikke noe poeng?
Det var aldri noe poeng, så om du føler deg bedre...
Om det ikke er noe poeng, er det...
Du sa fine ting til henne.
- Gjorde jeg det? - Ja.
- For jeg tror ikke det. - Det gjorde du.
Greit.
Bra.
Så kjørte jeg hjem, ringte Jonathan
- og sa at det skjedde nå. - Nei, vent. Nei.
- Jo. - Nei.
- Jeg trodde det var tidlig. - Hun hadde blitt dårligere,
så det skjedde akkurat da.
- Jesus. - Jeg vet.
Og hun var alene.
- Hun hadde vel Jonathan? - Nei.
- Jeg trodde han skulle... - Hun hadde ikke Jonathan.
Han hadde en annen pasient
som døde på samme tid, og den personen hadde ingen, så...
Han sa mor i det minste kunne FaceTime med meg.
Herregud.
Jeg tryglet ham om å ikke...
Jeg tryglet ham om å ikke dra. Jeg sa:
'Ikke la mamma dø alene.' Han sa: 'Beklager.'
Og jeg sa...
Jeg sa: 'Vær så snill.' Han beklaget at han måtte velge.
Og det gjorde han. Han måtte velge.
Han måtte.
Så han bare...
Han la telefonen sin på sengermet.
Og jeg satt ved stoppet på ringveien,
og FaceTimet det.
Jeg bare satt der, og jeg så mamma dø,
og lyttet til Jonathan på andre siden av gardinen.
Han fortalte en mann han ikke kjente at han var der
og at han ikke skulle forlate han.
Så, ja, mamma døde alene.
2. DESEMBER 2020
STORBRITANNIA BLIR DET FØRSTE LAND I EUROPA SOM GODKJENNER PFIZER-VAKSINEN
...Isvind skapte klaging
Jorden sto hard som jern...
STORBRITANNIA DØDSFALL FRA KORONA 59 699
Vann som en stein
Snø hadde falt, snø på snø
Snø på snø
I den dystre midtvinteren
Lenge siden
Vår Gud, himmelen kan ikke holde ham
Heller ikke jorden opprettholde
- Så vi har hatt sex. - Ja, det har vi.
- Som er... - Ja, det er like sjokkerende for oss
- som det er for deg. - Virkelig.
- Vi så det ikke komme. - Nei.
- Aldri. - Trodde aldri det.
Siste mann på jorden? Gi meg sølibat nå.
- Ja... - Vi har...
Ja, vi har hatt sex og...
- Ja, det har vært flott. - Ja, det har det vært.
Hva har det vært?
- Det har vært bra. - Det har vært!
Virkelig bra, det er helt uventet.
Men det var alltid bra,
- historisk sett. - Ja.
- Ikke at vi er helt... - Nei.
Ikke noe veldig spesiell sex...
Nei. Vi er ikke den spesielle,
- olympiske typen. - Hvem har tid?
- Nei, men vi har våre særheter... - Ja.
- Jeg sier ikke at vi var... - Før i tiden.
Det var moro. Det var flott.
Vi var, begge to, bare kompatible.
Vi er begge veldig...
Vi var...
- Jeg antar at vi var veldig solide. - Raske.
- Ja, raske. - Ja.
Begge parter ganske raske på sex.
- Ikke dårlig-fort. - Nei...
- Nei, nei. - Nei.
Vi vet hvor vi skal. Vi venter ikke.
Vi liker ikke gnikking og sånt.
Ikke noe av det tantriske,
Paul Weller... Vet du hva jeg mener?
Men det er heller ikke pang-pang.
- Nei. - Nei. Det er ikke for tidlig...
- Er det? - Nei!
Begge kan komme dit vi vil med...
- Tid til overs. - ...iver. Ja.
Det er ikke overraskende at det var uventet.
- Et lys fra klar himmel. - Vi tror vi har funnet ut
hvorfor, men det gir ingen mening.
- Gjør det? - Nei.
Du vil ikke forstå det, men vi prøver.
Det startet mot slutten av første nedstengning.
Natten til mammas begravelse.
Det var en merkelig dag, for å være ærlig.
Begravelser. Jeg har begravet foreldrene mine,
og det er en haug med ting du må organisere.
Fremmede som kommer for å vise respekt, blomster,
salmer, servering, velge kiste, velge kistepynt.
Det kan virke veldig irriterende, men det er faktisk ganske utrolig,
fordi det det gjør er å distrahere deg fra tapet ditt.
Å herregud, jeg husker min fars begravelse,
det var en høy, tobakk-røykende bly-smelter.
Han kommer bort til meg...
Han griper hånden min i de store nevene sine og sier:
'Han var den siste av de store karakterene, den mannen, '
'Da han dro, forsvant moroa fra det stedet.
'Jeg elsket den mannen.'
Og jeg antar at det er sånne ting, som bare...
Du lærer nye ting om personen
du trodde du visste alt om, og det distraherer deg.
Du får ikke noe av det i en Korona-begravelse.
Fem personer på Korona-begravelsen vår. Fem.
Du har ikke catering til fem stykker.
Velg kiste på nett. 'Denne, de håndtakene.'
Ingen fremmede kommer på døren din.
Ingen sender blomster. Hva skal du gjøre,
- vaske dem først? - Man får ikke synge.
Ingen salmer...
Ingen fremmede forteller deg
- at faren din... - Vent, hør.
- Får jeg si noe? - Ja.
Du kommer ikke til å se rart på meg...
Jeg vet ikke hva du skal si, gjør jeg?
Vel...
Jeg elsket den begravelsen.
Og jeg vet at jeg ikke burde si det
fordi for andre mennesker, er det veldig vondt,
så vondt å ikke ha begravelsen man trenger,
men jeg mener for meg...
Som for meg var det...
...det beste.
Det er ingen catering å bekymre seg for, det er ingen blomster.
Ingen banker på døren din, stikker nesen inn,
du er ikke besatt av hva kisten sier
om din kjærlighet til personen du begraver, er det ingen salmer.
Det er bare deg og personen du setter i bakken.
Ingenting distraherer deg fra smerten i det du mister
og jeg elsket det.
Jeg elsket den begravelsen.
Jeg elsket den begravelsen også.
- Gjorde du? - Det gjorde jeg.
Vel, hvorfor var du...
For du var sånn...
Ja, men jeg elsket det.
Ikke elsker det. Moren min er død, men...
Åpenbart. La meg fortelle deg,
den høye, røykende bly-smelteren
som fortalte meg alt det om faren min, ødela året.
Jeg vil ikke vite at han som var slem mot meg
i tiår er som Michael McIntyre.
Jeg kunne ikke si noe fordi...
- Du kan ikke, kan du? - Nei.
Du skal ikke være glad for en korona-begravelse.
Nei. Og da vi kom hjem, snakket vi bare om Artie...
Faen, Artie var... Han var...
- Han var opprørt. - Han ville se liket.
- Han elsket bestemoren sin. - Og han ville røre det.
Hva så?
Jeg ville røre det. Det er normalt.
- Han ville smake. - Ikke som en kannibal.
Jeg sier ikke det.
Han ville ikke steke det. Han ville se om et lik...
- Hva? - ...smaker levende.
Som er normalt? Totalt normalt.
Jævla nysgjerrige barn.
Uansett, så vi hadde begravelsen,
vi kom hjem, vi snakket om Arthur,
vi laget litt te, vi spiste litt ost,
og så hadde vi en seksuell kontakt.
Skal vi fortelle dem hva det var?
- Vi trenger ikke... - Nei, greit.
Det er nok å si, at en av oss fikk orgasme.
- Vi må ikke... - De trengte...
Hvorfor må du si det? Det var det.
En gang. Det var på grunn av dagen, situasjonen.
- Det skjer ikke igjen. - Nei. Ferdig, over.
- Hva er på tv? - Ja.
Livet etter nedstengning setter inn, og vi glemte det.
Ting forandrer seg, du kan treffe folk,
- restaurant. - Oppfordrer
til restaurant.
Gjennom alt det hadde vi ikke sex.
- Nei. - Selv én gang.
Artie er tilbake på skolen.
Så ut for en fikk korona.
Så var han inn, ut og så inn igjen.
Det var som en forbanna jojo.
Poenget er at det var plass for oss selv å gjøre det i,
om vi ønsket. Det ville vi ikke.
Nei. Jeg jobbet, var opptatt.
Ja, og sommeren kommer, så høsten.
Folk så ut til å glemme at vi bodde i et land
holdt sammen av snøre og tape,
de som ikke kan jobbe hjemmefra,
folk med drittjobber og drittlønn, men pass på dritt som oss...
- Forsiktig, kamerat. - Hysj.
Verden er fortsatt tann-for-tann.
Har en idé. Ikke bare spis kyllingnuggets.
- Der er han. - Poenget er,
at vi aldri vurderte sex.
Ikke da nedstengningen for å redde julen startet.
Vi gjør det fortsatt ikke.
Ikke på en million år.
Nei. Så kunngjør de at en vaksine er oppdaget.
Og vi begynner bare å pløye som tenåringer.
Ingen anelse om hvorfor.
Utløste kunngjøringen det?
Er det et nedstengning-fenomen?
Opplever andre dette?
Kanskje fordi vaksinen vil gjøre ting bedre?
- For deg. - Hva mener du?
De kommer ikke til å vaksinere folk i flyktningleirer snart.
La godhetsposeringen begynne.
Nei, rike land vil ta det opp.
- Alle, en god person er her. - Slutt!
Liv og død skal ikke handle om profitt.
Alt handler om profitt.
Og ikke si det som om det er dårlig.
Hvordan lagde de vaksinen? Med penger.
Alt jeg vet er at du får vaksinen
lenge før noen i Sierra Leone,
og hva faen gjør du?
Jeg ville tatt den i morgen.
Det vet jeg, med den feite lommeboka...
Ja, tatt den som en shot.
To ganger, tre, én gang i uka.
- Hvorfor har jeg sex med deg? - Jeg vet ikke. Det er poenget.
Vi hadde oss på kjøkkenet.
Over oppvaskmaskinen. Ufattelig.
- Hvorfor... - Hva snakker du om?
Vi deler for mye.
Søren. Det gjør vi. Jeg beklager.
- Du trenger ikke si... - Nei.
- ...all informasjonen. - Ja, alle inn og ut.
- Gud, hva i... - Beklager.
Hvor gammel er du?
- Hvor gammel er du? - Jævla...
Det betyr ikke at vi alle plutselig...
Nei!
- Plutselig kjærlig... - Nei!
- Nei. - ...og alt det der.
Ikke faen.
Det er fysisk, er det ikke? Rent kontraktsmessig.
- Ja. - Ja.
- Er det ikke? - Ja!
Vi er ikke plutselig...
- Nei. - ...forelsket, eller...
Herregud.
- ...leier... - Ikke.
Holder hender, fletter hverandres deler,
- og... - Gjør meg fortsatt kvalm.
Synet av henne gir meg lyst til å skade meg.
Det gjør jeg definitivt ikke, gjør jeg?
Jeg tror kanskje sannheten er
at jeg fortsatt sliter med mammas død,
og kanskje vaksinen utløste noe.
Jeg mener, tanken på at hvis hun...
Hvis hun hadde fått, hun ville...
Og bare det urettferdige i det, som tullet i det.
Kanskje denne fysiske tingen mellom oss,
- hjelper. - Ja.
- Ja, for meg også. - Du også?
Ja, jeg tror det. Jeg tror sexen har hjulpet.
Vel, ja, sexen,
det er ikke bare sexen, det er kontakten...
Ja, det er kontakten. Det er kontakten.
Sexen også, ærlig talt, personlig.
Og det er ikke bare vaksinen som har rotet med hodet mitt.
Det er vanskelig å innrømme,
jeg vet ikke hva jeg føler om søsteren min.
Det har kjølt meg ned.
Og hun føler seg forferdelig, bare...
Bare forferdelig, grusom.
Jeg burde føle sympati,
men jeg er sint. Jeg har mye sinne.
Det har avslappet meg.
Jeg hater at jeg føler det.
- For å være ærlig... - Bare tømme posene mine.
- Hva? - Hva?
- Hva sa du? - Jeg bare...
- Herregud! - ...tullet.
- 'Tømme posene'? - Tull.
- Ikke spøk. - Beklager.
Hva er galt med deg?
- Beklager. - Alltid.
Jeg gjør ikke det.
Når jeg begynner å tro...
- Når jeg tror... - Hva?
Ikke gå bort.
Ikke gå bort!
Hun har blitt rammet.
Jeg vet hun ikke ser sånn ut,
men innvendig, vet du...
...sorg.
23. FEBRUAR 2021
UK FULL-VAKSINERT 669 105
Vi må be om unnskyldning overfor nasjonen.
Vi er så lei oss.
Vi er direkte...
UK DØDSFALL FRA KORONA 121 305
Jeg kommer ikke unna følelsen av at moren min ikke døde, hun ble drept.
Problemet er at folk ikke forstår ordet 'eksponentiell'.
De tror det betyr 'mye' eller 'ganske raskt.'
Du ser det på TV,
eller i dårlige sci-fi-filmer.
'Romvesen-massen vokser eksponentielt, '
og du tenker: 'Det er mye.'
Men det er verdt å ta seg tid til å forstå
matematikken bak eksponentiell vekst.
Akkurat, så du...
Du starter med én og dobler den, for eksempel hver tredje dag.
Du dobler det hver tredje dag.
Ved slutten av en uke har du fire.
En har blitt fire på en uke.
Ved slutten av andre uke har du 16.
Ved slutten av tredje uke har du 128.
Og når måneden nærmer seg slutten, har du 512.
Det er etter bare fire uker.
Så det er mye mer enn én,
men du vet, ikke så mye.
Fortsetter du,
gir den femte uken deg 2 048.
Den sjette gir deg 8 192.
Den syvende...
Den syvende gir deg 65 536.
Den åttende gir deg 262 144.
Og hvis du tar én uke til,
ganske nær
de to kalendermånedene fra da dette startet,
får du 1 048 576.
Fra starten av første uke
til slutten av første uke er fire.
Forskjellen mellom starten av niende uke
og slutten av den niende uken
er 786 432.
Samme antall dager, veldig forskjellige tall.
Dette er forresten ikke en illustrasjon av koronaviruset.
Dette er ikke hva som skjedde.
Det tok ikke ni uker til første nedstengning.
Ikke bare én tok det med til landet.
Det var nok 1 300 indekstilfeller.
Og dette tar ikke hensyn til
tiltak for å bekjempe viruset før nedstengning.
Sporing, folk endrer atferd.
Det som skjedde er langt mer komplekst enn det jeg nettopp har gjort.
Jeg har bare illustrert ordet 'eksponentiell'.
Og det betyr ikke 'ganske raskt.'
Hva det betyr er...
Det betyr at tidspunkt er viktig.
Det sies at hvis vi hadde steng ned en uke tidligere,
bare én uke,
kunne vi ha reddet 20 000 liv.
Det virker som at ordet 'eksponentielt' ikke forstås.
Jeg har forklart det...
Jeg har forklart deg det på ett minutt,
trettifire sekunder... Og du skjønner det.
Ikke sant? Det er ikke så vanskelig.
I januar 2020, tok Care Provider Alliance
kontakt med Helse-og sosialdepartementet og sa:
'Hva bør vi gjøre med dette nye koronaviruset?'
Og de ble fortalt: 'Ingenting. Ikke gjør noe annerledes.'
De kontaktet dem en uke senere og sa:
'Hva skal vi gjøre nå?
'Skal vi være selvisolerende Bør vi begrense besøk
'fra familie og venner?
'Skal vi bruke masker?'
Denne gangen ble de ikke fortalt 'ingenting'.
Denne gangen ble de fortalt...
Denne gangen ble de ikke fortalt noe.
De ble ikke fortalt noe i det hele tatt.
Det var ikke før en måned senere
at de fikk veiledning.
Dette er slutten av februar nå,
og veiledningen var at...
'Du trenger ikke bruke masker
'og det er usannsynlig at de som får omsorg
'i omsorgsboliger vil bli smittet.'
Og jeg skal gjenta det.
Rådene fra Department of Health and Social Care,
'Det er usannsynlig at de som får omsorg
'i omsorgsboliger vil bli smittet.'
Du kan søke det opp. Det er fortsatt lenker til det.
Dette er en uke før vår statsminister gikk rundt,
og skrøt over å ha håndhilst med koronapasienter.
Og så viser Imperial College at
hvis dette ignoreres,
kan viruset drepe en halv million mennesker,
og regjeringen sier: 'Å, faen, virkelig?
'Å, helvete. Faen.'
Og så begynner panikken.
NHS kommer til å bli overveldet,
vi blir som Italia. 'Ikke la oss bli som Italia!'
Og ministrene beordrer at 15 000 sykehussenger skal forlates,
og veiledningen gitt til sykehus er at det ikke bør ta
mer enn tre timer.
Så pasienter blir tatt ut av sykehus
og de blir dumpet inn på omsorgshjem,
og de blir ikke testet fordi...
Igjen, jeg skal sitere det her:
'Korona-rammede kan trygt tas vare på i omsorgsboliger.'
Så mens NHS...
Byrden på NHS ble så heftig diskutert,
og mens, du vet, det faktum at det ikke var...
Ikke nok PPE-utstyr til alle, mens alt det ble diskutert,
fikk omsorgsboligene nesten ingenting.
De fikk lite mens prisene økte.
Og noen lokale myndigheter truet med å holde tilbake penger
fra omsorgsboliger hvis de ikke tok inn bekreftede korona-pasienter.
Så de ble sendt inn til disse stedene som biologisk krigføring.
De var som tepper fylt med kopper.
I den første nedstengningen sies det at 40 prosent av menneskene
som døde av koronavirus var fra omsorgshjem. Førti prosent.
Så jeg kan ikke unnslippe følelsen
av at min mor ble drept. Og ikke med en bil,
eller en pistol, eller kniv, eller et balltre, eller av viruset.
Hun ble drept av dumhet.
Hun ble drept av forbanna idioti.
Drept av noen som så på noe som kom mot dem
i hastigheten til et godstog og sa:
'La oss fortsette, skal vi?'
Det er litt idiotisk
Litt kynisk 'La oss fortsette, gamle mann.'
Og min mor...
- Min mamma... - Hei.
Jeg tror...
Jeg tror det er nok.
- Tenker du... - Er det ikke?
- Har du fått det ut... - Husker du...
Da vi skulle stenge ned...
Det skulle være nedstengning, og det ble det ikke.
De kom ut og de sa: 'Ikke gå på klubber eller barer,
'eller restauranter
'med mindre du har lyst eller noe.'
Det var da, som Spania og Frankrike
og Litauen og Malaysia, de hadde nedstengning.
Ja.
Er det...
Er det alt?
Jeg mener ikke: 'Er det alt du klarer?' Jeg spør genuint.
Hvis du har mer, har du rett til å si det.
Ja. Beklager, nei.
Nei, det er alt.
Går det bra?
Nei, jeg tror ikke det, egentlig.
Jeg føler at noe endrer seg i meg,
jeg føler at jeg går mot et litt mørkt sted.
Greit. Faen.
Hvorfor tenker vi ikke på noe positivt?
Positivt?
Ja. Prøv å forlate rommet med noe positivt?
- Hva er positivt? - Jeg vet ikke.
- Hva med Arthur? - Greit. Hva med Arthur?
Han sa noe interessant her om dagen.
Han er virkelig smart.
Det er evolusjonsteorien. Mennesker som byttedyr.
Som høres litt rart ut, men la meg fullføre, ok?
Denne evolusjonsteorien som sier at
ulikt tanken vi har
om tidlige mennesket som store jegere,
er det at vi var byttedyr som drev utviklingen vår.
Arthur sa at det fortsatt skjer.
Han sa at 50 mennesker i året i Tanzania blir spist av løver.
Og i en landsby,
er det en leopard som står i det høye gresset, slik,
og når beboerne kommer for å jage den bort,
den vil sirkle rundt bak og spise babyene som er igjen.
- Det er grusomt. - Jeg tenkte det. Det er litt dystert.
- Kanskje noe annet. - Ja.
- Kan du komme på noe? - Meg?
Ja.
Brexit, det skjedde, så...
La oss bare... til siden av det, skal vi?
Å, jeg bare...
Firmaet ditt.
- Firmaet kollapset. - Ja.
- Du er glad for det. - Ikke si det foran...
- Jeg måtte si opp folk. - Jeg mente ikke...
Jeg er ikke glad. Jeg måtte si opp folk.
Jeg mistet jobben, er uten inntekt. Ikke fornøyd.
- Jeg er optimistisk over det. - Jeg mente optimistisk.
Jeg mente optimistisk.
- Kanskje dette er en dum idé. - Det er ikke.
Nei, det er bra. Jeg liker det.
- Du gjør? - Ja.
Ja.
Maryama.
Maryama, mammas pleier. Hun holder fortsatt ut.
- Hvordan er det positivt? - Korona har ikke drept henne.
Vi har ikke sagt at hun har korona.
Søren. Hun fikk det. Ble veldig dårlig, faktisk.
Hun har ikke dødd av det ennå. Det er det positive. Hva?
- Jeg prøver... - Vi må prøve hardere.
- Kom på... - La oss gifte oss?
- Hva? - Du vet, la oss faen...
Faen meg...
La oss gifte oss, for faen.
- Frir du til meg? - Jepp.
- Det gjør jeg faktisk. - Greit.
Og frieriet ditt er: 'La oss gifte oss, for faen?'
Ikke Keats, det skal jeg gi deg.
Spør du om det for å si noe positivt?
Nei.
Absolutt ikke. Nei.
Kanskje litt. Jeg vet ikke.
Greia er at vi har vært gjennom mye.
Og vi er, du og jeg, fortsatt her.
Jøss!
Det er det mest romantiske noen har sagt til meg.
- Hørte du det i en sang? - Jeg har tenkt på det.
Jeg tror at jeg på en eller annen måte,
- trolig elsker deg. - Trolig?
Jeg elsker deg. Jeg elsker deg, for faen.
Jeg vet at det ikke gir mening, for jeg hater deg også.
Jeg har brukt mye tid på å hate deg, men ikke nå mer.
Det er en sjanse for at vi
endte opp på et sted med kjærligheten som finnes hinsides hat.
Kjærligheten hinsides hat kommer ikke mange til.
Det er et jævla merkelig sted.
Det er unikt.
Helt sjeldent.
Og ekstremt vakker.
Ja, det tror jeg nok vi burde
gifte oss.
Jeg tenker bare at...
Jeg tenker på min mentale tilstand,
fordi jeg har mye sinne, hat...
- Det er timingen. - Beklager.
Jeg forstår det helt.
- Hvis vi... - Ikke bekymre deg for det.
Hvis vi skulle glemme det, hvis vi skulle gjøre det...
Må vi gjøre det
under bannere av streng ærlighet.
Absolutt. Hva betyr det?
Ok.
Greit.
Det var meg.
Soppen.
Jeg plukket de soppene. Jeg tror jeg visste det, og...
Jeg visste hva jeg gjorde, og ville skade deg.
Jeg ble hos deg fordi du ble forgiftet.
Og så kom Arthur, så var vi bare...
...sittende fast...
...sammen.
Jeg vet.
Hva?
Jeg vet det.
- Vet du at jeg plukket soppen? - Nei.
Jeg vet du tror du plukket soppen.
Men du plukket ikke soppen fordi jeg plukket soppen.
Du var en drittsekk.
Og jeg så soppene, og jeg tenkte:
'Lurer på hvordan det ville vært å ha det i frikaseen,
'og se henne...'
Du vet resten, du har sagt det før.
Ja, men du spiste dem.
Jeg glemte at jeg plukket dem.
Greit.
- Skulle du forgifte meg? - Ja.
- Du skulle forgifte meg? - Jeg fantaserte om det.
- Hva er forskjellen? - Forskjellen er forgiftningen!
Det var jeg som ble forgiftet.
La oss ikke kalle det forgiftning.
Det dreper deg ikke. Det gjør bare veldig vondt.
Så du ville såre meg? Ville du såre meg skikkelig?
Ja.
Hvorfor?
Hvorfor tror du?
Du går rundt og gir det: 'Jeg er en så god person.
'For et godt menneske jeg er. Hva jeg gjør for mine medmennesker.'
Men du er forferdelig mot meg... hver dag.
Du er slik mot meg også.
Men jeg forakter deg aldri.
Hater deg noen ganger, men jeg forakter deg aldri.
Det er urettferdig.
Hva er rettferdig? Du sa ærlighet. Du sa det.
Du ser ned på meg, det har du alltid gjort.
Du er ikke en god person. Du vil bare virke som en god person.
Grunnen til at du trodde du forgiftet meg, i alle de årene,
er fordi du faktisk er i stand til å gjøre det mot meg og mer.
Jeg vet når jeg er en drittsekk. Du er en elendig person
som ikke kan lukte sin egen stank.
Hør her.
Jeg gikk litt langt, men det du må huske er
at det var et frieri, ikke sant?
23. MARS 2021
ETT ÅR SIDEN FØRSTE NEDSTENGNING
UK DØDSFALL FRA KORONA 126 284
UK FULL-VAKSINERTE 2 532 839
Husker du Nathan?
New Forest, fudge-rare Nathan?
Han er veldig flink til å få andre til å gjøre ting for ham.
Derfor fudgen.
Og det han gjør nå er at han vaksinerer folk
når det ikke er deres tur.
Det han gjør er at han tar deg med rett før det stenger,
og spør om at når de har vaksiner igjen,
i stedet for å kaste den, gi dem til deg.
Han blir alltid fortalt nei, i veldig sterke ordelag.
Han er ikke den eneste fyren som gjør dette.
Det er en haug med de gutta
som prøver å vaksineres før deres tur.
Men Nathan har et hemmelig våpen.
Han vet at et minutt før stengetid,
og de har et par vaksiner igjen...
Hvilket helsepersonell vil kaste dem?
De kommer ut og gir dem bort.
Men når de ser ti av dere som venter på to vaksiner,
vil de spørre om noe som:
'Jobber noen av dere med utsatte?'
Et sekund går og ingen sier noe.
Ingen av idiotene gjør det. Ekte pleiere får den andre steder.
Og enda et sekund går, og ti hjerner begynner å rase.
Så går et tredje sekund, de smartere,
og mer venale av dem
innser at de er én løgn unna å få vaksinen.
Innen det fjerde sekundet kommer,
strekkes hender opp i luften, og de sier: 'Jeg.', 'Nei, jeg.'
Det er det Nathan gjør, ok?
Han forteller dette. Han sier:
'Rekk opp hånden når de spør om det,
'fortell en løgn, gå inn, og få det du kom for.'
Det er ikke ulovlig, men det er grumsete.
Og når jeg finner ut at
hun snakker med Nathan...
Ting har ikke vært bra mellom oss siden sopp-innrømmelsen.
Hele denne måneden...
Hun jobber alltid overtid på jobben.
Jeg sier alltid: 'Du må få betalt for det, det er ikke en veldedighet.'
Morsomt, for det er en veldedighet.
Og hun er vanligvis der til 19:00, 20:00, ni om kvelden.
Men nå avslutter hun Zoomen i det klokken blir fem.
Det kan være midt i et møte, og hun avslutter Zoom.
Midt i en setning, avslutter Zoom.
Hun svarer ikke søsteren.
Jeg spurte hvorfor, hun sa: 'Jeg vil ikke
'kaste bort livet mitt på andre mennesker.'
Hun vil ikke krangle med meg engang. Hun bare går ut av rommet.
Den eneste personen hun har tid til er lille Artie,
og selv da ser jeg på henne noen ganger, når hun leker med han,
og jeg vet hun tenker: 'Alle de årene.'
Går du opp?
Det gjør noe rart med meg. Det og kollapsen av firmaet mitt.
Jeg pleide å tro at, mister du jobben,
kommer du deg igjen.
Du faller ned, reiser du deg igjen.
Men jeg klarer ikke å reise meg,
skjønner du?
Jeg biter neglene mine.
Jeg klarer ikke slutte å bestille frukt.
Jeg gråt i badekaret i går.
Badekaret.
Jeg gråter aldri, men badekaret?
Det er patetisk. Så det er trygt å si at jeg er
litt ustabil nå.
Hun er ute og får du-vet-hva med Nathan,
og jeg tenkte: 'Jeg skal tenke på annet, holde meg opptatt.'
Jeg skal lage karri med aubergine. Fikk ingrediensene.
Fikk dem på samme Tesco som før.
Jeg har ikke vært der siden før den første nedstengning.
Det er så annerledes der inne nå.
All håndspriten, maskene.
Sist jeg var der, var det tomt.
Som en 7-Eleven i en katastrofefilm. Nå bugner det av råvarer
og alt er bare flott.
Og folk går rundt som om de ikke bryr seg.
Og det er en fyr, herregud, denne jævla fyren.
Sent i 20-årene, joggeutstyr,
øretelefoner i,
handlekurv, ingen maske, i det hele tatt.
Jeg ser meg rundt, og ingen stopper ham.
Denne fyren bryr seg ikke, ikke sant.
Uansett, han er i bakevarer, ikke sant,
og han står med brødet foran seg.
Det er en kvinne under ham.
Uniform på, stabler pitabrød, og han er over henne, sånn.
Jeg sier: 'Du er for nær henne, venn. Hva er galt med deg?
'Skjønner du ikke dette?'
Hun har ikke noe annet valg enn å være der.
Og denne fyren... han bestemmer seg:
'Jeg skal ha et valnøttbrød.' Han må ha det.
Han dør nok om han ikke får det.
Så han lener seg inn.
Han lener seg inn, sånn... For faen.
Nærme henne. Hun er her,
og sier: 'Herregud, hva er dette?' Hun føler det.
For dette er nærme til vanlig, og på grensen til upassende,
men i disse dager, uten maske, altså...
Faen heller. Denne fyren gjør... Han strekker seg inn,
ansiktet der.
Tar ut valnøttbrødet, klemmer på det, faktisk.
'Nei, ikke den.'
Legger den tilbake, tar en annen. Hun er der og puster.
'Ja, herlig.'
Og han jogger videre. Og jeg er...
Jeg er rasende, ikke sant. Jeg mener sinnet koker.
Jeg er så lei av dette at jeg står foran henne
or jeg føler at jeg må si noe til henne.
Og det er henne.
Kvinnen jeg kjeftet på. Kvinnen jeg ydmyket.
Hun har på seg masken, men jeg ser at det er henne.
Hun vet at det er meg. Og hun sier:
'Kan jeg hjelpe deg?'
Og jeg har ingenting.
Helt til, endelig:
'Beklager.
'Jeg er så lei meg.'
Hun sier: 'Hva er du lei deg for, sir?'
Og jeg kan ikke si det fordi jeg bare ikke kan, kan jeg?
Så i stedet sier jeg: 'Takk for dette.
'For alt. For alt du gjør.
'For å holde oss alle i gang. For risikoen du tar,
-'og for det du er.' -Hun sier: 'Hva er jeg, sir?'
Og jeg sier: 'Du er en helt.
'Du er en helt.'
Hun sier: 'Jeg er bare en som trenger en jobb.'
På dette punktet gråter jeg nesten. Jeg mener, ikke faktisk, men innvendig.
Jeg vil gi henne noe, så jeg sier,
'Det blir annerledes.' Hun sier: 'Hva blir annerledes?'
Og jeg sier: 'Verden.
'Folk som deg kommer til å bli verdsatt.
'Vi går ikke tilbake til slik det var. Setter pris på feil ting
'som direktører, eller magasiner, eller influensere,
'folk med uviktige jobber.' Hun sier: 'Folk som deg?'
'Ja. Ja, folk som meg.
'Det kommer til å endre seg.
'Vi skal huske.'
Hun sier: 'Det vil du ikke. Du glemmer. Og verden vil ikke endre seg.'
Og jeg sier ingenting fordi jeg tror hun kan ha rett.
Jeg vet hun har rett.
Hun sier: 'Kan jeg hjelpe deg med noe annet, sir?'
Og jeg vil si noe som betyr noe.
Jeg vil si den ene tingen som betyr noe,
og jeg vil si det til henne, akkurat nå,
men det eneste i livet mitt som betyr noe er borte.
Så jeg rister på hodet, vet du?
Hun går tilbake til å fylle på pitabrød
og i det stille redde livene våre for litt over minstelønn.
TAKK NHS
- Jeg er ikke en elendig person... - Jeg vet det.
- Jeg reagerte... - Hele tiden.
Jeg er ikke en drittsekk hele tiden.
Jeg er det noen ganger.
Og du er ikke en god person.
Vel, mesteparten av tiden.
I det hele tatt.
- Men noen ganger. - Takk, antar jeg.
Jeg må ta...
Jeg har tenkt på dette, og jeg må ta...
Folk sier: 'Når vi er tilbake til normalen.'
'Det blir snart normalt.' Jeg vil ikke det.
Virkelig ikke. Hva er så flott med hvordan ting var.
Bare i strupen på hverandre.
Alle i strupen på hverandre over den minste ting, hele tiden.
Jeg må gjøre en virkelig drastisk endring.
Forstår du?
Ja.
Ja, jeg tror jeg gjør det.
Jeg vil bare ha et nytt liv.
Jeg kan virkelig ikke gå tilbake til det gamle.
For å gjøre det må jeg gjøre noe drastisk.
Nei, det går bra. Helt greit.
Jeg forstår det helt. Hundre prosent.
- Gråter du? - Det gjør jeg ikke.
- Jeg gråter ikke, ok? - Det er å gråte. Hvorfor...
Nei... Hvorfor tror du? Jeg er helt knust!
Selvfølgelig gråter jeg.
Dette, det vi gjør, betyr ikke ingenting for meg.
Og jeg skjønner det.
Kanskje det er det smarteste vi har gjort.
Vi burde ha gjort det for lenge siden, men jeg ikke kald
- med hjerte av stein. - Det er Arthurs jakke.
For helvete!
La oss skilles.
Ok, la oss gjøre det, men det gjør meg virkelig vondt.
Og jeg kommer til å gråte,
og du kommer til å se på.
Vi skilles ikke.
Hva
- Hvorfor tror du det? - Du sa nettopp...
- Jeg sa ikke at vi skulle skilles. - Hva sa du?
Jeg sa: 'La oss ikke gifte oss.'
- Nei. - Det var alt jeg sa.
-Jeg sa: 'La oss ikke gifte oss.' -Det gjorde du ikke.
Du sa aldri 'ekteskap'. Du sa det aldri.
Gjorde jeg ikke det?
- Jeg mente det. - Du mente det?
Jeg mente, la oss ikke...
Jeg mente, la oss ikke gifte oss. Jeg mente ikke, la oss splittes.
Jeg mente la oss ikke gifte oss. Hva tenkte du på?
Hva tenker du på?
Så du på Bridgerton eller noe?
Jeg sier... Jeg sier, la oss være sammen.
Greit? Men bare på en fin måte!
Hvis vi kan.
Alle er veldig sinte på hverandre hele tiden,
men vi er alle like.
Iført de samme klærne, spiser den samme maten,
lytter til den samme musikken, drikker de samme dumme drinkene,
ser på de samme programmene.
Hele menneskeslekten
løper mot hverandre med lysets hastighet,
roper: 'Kom deg vekk fra meg!' Jeg kan ikke gjøre det lenger.
- Jeg... Ikke etter dette. - Hei, kompis. Går det bra?
God gutt. Skal du leke? Jeg lager middag. Ti minutter.
Karri med aubergine. Det du liker.
- Fant en marinade... - Jeg liker ikke aubergine.
- Hva? - Hva?
Jeg liker ikke aubergine.
Fantastisk!
Fantastisk. Jeg skal bare kaste det i søpla.
For helvete.
Farvel, aubergine. Hei, fisk og pommes frites.
Det er en død undulat i hagen.
- En død undulat? - Ja.
- I hagen vår? - Ja.
Sikker på at det er en undulat? Vi har ikke dem her.
Kan jeg ta det inn?
Nei, kompis. Det er nok best å la den være ute.
- Jeg skal se den brytes ned. - Ja.
Eller du kan kaste den i buskene, la revene spise den.
Det er også bra.
- Har dere to det bra? - Ja.
Ja.
- Vi har det flott. - Ja.
Kjempeflott.
Hei.
Her. Gå og lek ute, kompis? Bare to sekunder, ok?
Jeg forakter deg ikke.
Det er en forferdelig ting å si.
Jeg fikk ikke vaksinen.
- Hva? - Nei.
Vel, hvordan... Ok.
Greit.
Det var på grunn av sutringen din.
Du har sutret i ukevis etter at du fikk vite det.
Hvem faen er du til å dømme meg? Du.
Jeg var der med Nathan, jeg var klar,
og en fyr sier: 'Er noen her en omsorgsperson for de sårbare?'
Og det dumme ansiktet ditt kom inn i hodet mitt, og jeg gikk bort.
Jeg gikk bort og bekymret meg for hva du ville synes.
På grunn av meg?
Det jeg føler for deg,
det er så rart,
og det er plagsomt og irriterende
og deprimerende, men det er kjærlighet.
Prøver du å si at du elsker meg?
Nei, jeg prøver å si at jeg elsker deg på en måte.
Jeg bare spør deg, er det nok?
Vil du gå og se en død undulat?
Ja.
Ja, det tror jeg at jeg vil.
Oversatt av: Lotta Bekken