Nu intrăm?
Se poate intra prin mai multe locuri.
Barea! Fii atent aici!
Domnule...
Cu energia generată de baraj,
pot să funcţioneze independent pentru totdeauna.
Acesta este un comutator.
Sistemul va rămâne activ, dar fără posibilitatea de a face modificări.
Pentru orice modificare trebuie introdus într-un computer,
iar codul va debloca toate funcţiile.
Substanţa perfuzabilă, energia
sau deschiderea capsulei.
Asemenea unei chei.
E imposibil de reprodus.
Şi el?
Dar, domnule...
Aţi spus că pe el îl vom preda Secţiei 9.
Am spus că lucrez la Secţia 9, ceea ce e adevărat.
Dar, de acum înainte, fac cum vreau eu.
Neffenber e moneda mea de schimb.
- E vreo problemă? - Nu, domnule.
Bine. Suntem pregătiţi. Strânge tot. Plecăm.
Garcia şi Ortiz, mereu, vigilenţi.
Haide! Daţi-i drumul! Acolo! La dreapta!
Verificaţi sistemele.
Domnule!
Tată...
Dle García!
A murit?
- Fir-ar să fie! Ce dracu' faci? - Cheamă poliţia!
- Nu! - Au luat-o pe Antonia!
- Silvia, du-l la spital! - Stai! Ce facem cu dl Manolo?
Rămâne aici.
Probabil că Jaime a inventat deja o poveste.
Stai! Ce facem cu dl García?
Ajută-mă! Îl ducem înăuntru.
Stai pe loc! Trebuie să fie pe-aici, pe undeva.
Ce mai aştepţi? Hai, ajută-mă!
Chencho...
- Asta e? - Da.
Ar putea să-i salveze viaţa?
O capsulă exact ca asta i-a salvat viaţa acum 60 de ani.
- Ştii cum funcţionează? - Nu. Dar există cineva care ştie.
Trăim vremuri nesigure. Spania se confruntă cu o criză.
De aceea am ales să amân retragerea din politică
şi să candidez din nou din partea partidului, pentru un nou mandat.
Când aţi luat decizia, dle Seijas?
- Ei bine... - Preasfinţite părinte episcop...
Cum îndrăzneşti să vii aici?
Ai văzut ce valuri ai făcut, dle preşedinte?
Nu. Să nu numărăm încă bobocii.
Bobocii au ieşit deja din găoace, au fost tăiaţi şi sunt deja gătiţi.
Jaime, nu e locul potrivit.
Ştii vreun loc mai bun?
Trebuie să încep să organizez totul, să mă întâlnesc cu echipa.
Nu.
Tot ce trebuie să faci e să strângi mâna unora şi să pari trist.
De restul mă ocup eu, cum ţi-am spus.
Am întâlnire cu oncologul.
N-o rata.
Şase luni. Pe urmă poţi să mori unde vrei tu.
Ne vedem mâine, la sediu.
Benito, sunt la uşa clădirii Congresului.
Ia-mă de-aici !
Da.
Misiune îndeplinită. Acum poţi să cucereşti lumea fără alte obstacole.
Am nevoie de mai multe dovezi, nu numai de cuvântul tău.
Uită-te în telefon.
- Am primit. - Acum, trimite-mi codul.
De unde ştiu că drăcovenia asta n-o să explodeze?
Winters...
Dacă mi-a trecut mie prin minte, sigur ţi-a trecut şi ţie.
De-asta am avut grijă să am lângă mine un om căruia nu vrei să-i faci rău.
Dă-mi drumul!
- Tată! - Antonia!
Se comportă bine.
De ce?
Pot să am încredere într-un om care m-a angajat să-i omor cel mai bun prieten?
Codul e corect, pe cuvânt!
- Te cred. Dar mai vreau ceva. - Ce?
Vreau să plec din Spania cu tata fără să ne deranjeze nimeni.
Vreau documente pentru amândoi şi un elicopter în Vale.
- Unul mare. - N-am cum să rezolv asta.
Ba poţi şi o s-o faci. Acum tu conduci ţara.
- Dă-mi drumul! - Nu-i face niciun rău, te rog!
- Asta nu mai depinde de mine. - Winters...
- Dle Jaime! Aici! - Da. Vin.
- Benito! - Ce s-a întâmplat?
- Ia-mă de-aici! - Imediat.
- Vă simţiţi bine? - Da. Vreau să plec de-aici.
Apă! Apă!
Poftim!
Îmi spuneţi ce s-a întâmplat?
Sună la Cuatro Vientos şi fă-mi rost de un elicopter.
Un elicopter Eco Charlie, cu combustibil pentru un zbor lung.
- Unde plecăm? - Nu pentru noi. Pentru Winters.
A răpit-o pe Antonia. A luat-o după ce i-a ucis pe García şi pe Manolo.
- Dacă nu-i dăm ce ne cere... - Ce mai vrea?
Putem să punem oamenii noştri în elicopter. Ce părere aveţi?
- Îl ucid pe Winters înainte să se urce. - Da, după ce o omoară pe fiica mea...
O să ne asigurăm că o eliberează înainte.
Asta e menirea lui Winters. Pentru asta a fost creat.
- Face asta de 60 de ani, şi n-a murit. - Liniştiţi-vă.
Dacă încercăm să-l păcălim
sau dacă ceva nu iese cum vrea el, o s-o omoare.
Am stricat totul, Benito. Totul!
Calmaţi-vă, domnule. Nu vă faceţi griji.
Vă simţiţi bine? Aşteptaţi aici.
Nici să nu te gândeşti! Zi-i lui Jaime să coboare din maşină!
Dle Jaime, vor să vorbească cu dv.
Barea... Chencho...
- Bună seara, dle Ortiz! - Lăsăm politeţurile pentru mai târziu.
García e mort.
Germanul şi-a făcut bine treaba. Nu-i aşa?
Dar tu poţi să-l salvezi.
- Ai spus că e mort. - Ştiu foarte bine ce-am spus.
Şi el ştie.
Poţi să-l salvezi şi asta o să faci.
El e singurul care poate s-o salveze pe fiica ta.
Domnule! Dispozitivul...
Dacă cei dinăuntru sunt ca tine, mai gândeşte-te.
Gura!
Nu cred că lumea are nevoie de şi mai mulţi criminali.
- Ţi-a zis să-ţi ţii gura! - Calm!
Crezi că tatăl meu e mai rău decât al tău?
Suntem în situaţia asta fiindcă tatăl tău s-a folosit,
i-a minţit şi i-a trădat pe toţi oamenii pe care îi cunoaşte.
Inclusiv pe tatăl meu, pe García, pe mine...
Şi pe tine.
Măcar tata m-a minţit ca să mă protejeze.
Al tău ? Al tău te-a abandonat.
Totul e gata, domnule.
Activitatea cardiopulmonară şi cea cerebrală sunt stabile.
- Ce se întâmplă? - Pulsul a crescut rapid.
- Aer! - Linişteşte-te!
Aer! Am nevoie de aer!
Scoateţi-l de-aici repede!
- De cât timp e aşa? - De aproape o oră.
- E prea târziu? - Nu ştiu.
Repede!
Daţi-mi drumul!
- Nu funcţionează. - Ce se întâmplă?
- Benito! - Da, domnule.
Verifică toate cablurile şi sursa de energie.
Totul pare să fie în regulă.
Din nou! Fir-ar să fie...
Trezeşte-te! Te rog, trezeşte-te...
În ce an suntem?
3, 2, 1!
- Nimic. - Fir-ar să fie!
- Ce e? - Aparatul nu răspunde.
N-a mai fost verificat de zeci de ani.
- Ce putem să facem? - Nimic. Nu putem să facem nimic.
Fără curent, perfuzia din capsulă nu funcţionează.
E inutilă.
Nu ştiu cum funcţionează, dar o să arunc o privire.
Nu. Nu avem timp!
Eu nu am timp.
- Unde e elicopterul? - Vreau să vorbesc cu fiica mea.
Te rog, Winters!
- Antonia, eşti teafără, draga mea? - Da.
- Ţi-a făcut vreunul dintre ei ceva? - Sunt bine.
Să nu-ţi faci griji. Se va rezolva, îţi promit.
- Antonia... - Ajunge! Elicopterul.
E confirmat. O să ajungă în 45 de minute.
Bine. Atât ne ia şi nouă ca să ajungem acolo.
Eşti un om de cuvânt, dacă se fac presiuni asupra ta.
Las-o să plece.
Aş putea. Sau aş putea să gândesc ca tine.
Winters, te rog!
Poate că ai pus poliţişti în elicopter,
poate ai pus un transmiţător în el sau poate o să-l dobori.
- Ai destule variante. - Am făcut ce mi-ai cerut.
Şi o să continui să faci asta, câtă vreme fiica ta e la mine.
Aşa că o mai ţin o vreme. Sau până mori tu. Rămâne de văzut.
Oricum, nu mai e mult până atunci.
Căutaţi o seringă.
Ce?
O seringă! E o unitate medicală! Trebuie să existe aşa ceva.
Secolul 21...
Stai calm. Încă nu te-ai obişnuit cu...
Nu mă lua de prost!
Eu am proiectat capsulele.
Şi au funcţionat 60 de ani.
Extraordinar!
- Plecăm. - Unde?
Întâi părăsim Spania. Apoi mai vedem.
Europa o să-l primească cu braţele deschise pe tatăl meu, fetiţo.
Unde te duci?
- Nu mai sunt fetiţă. - Ba eşti.
- O fetiţă proastă. - Domnule...
Nu mai pierdem timpul! Urcaţi-o în maşină!
Nu! Daţi-mi drumul!
- Am găsit una. - Da.
- Ce-i aia? - Substanţa perfuzabilă.
Ce l-a ţinut în viaţă pe Garcia în toţi acei ani.
Când funcţionează capsula, asta hrăneşte organismul lui García.
- Şi când nu funcţionează? - Improvizăm.
- Ce-o să faci? - Cu putere, în piept.
- Domnule, sunteţi sigur? - Nu.
Haide! Fir-ar să fie, hai!
Nu se poate... E un om puternic.
E cel mai puternic om care a trăit vreodată.
Trebuie să reziste.
Trezeşte-te, prietene! Am nevoie de tine.
Da!
Dă-i drumul!
- Te rog! - Dă-i drumul!
- Linişteşte-te! - Nemernicule!
- Winters... a răpit-o pe Antonia. - E adevărat?
Da. A răpit-o după ce a încercat să te omoare pe tine.
M-a păcălit. Trebuie să i-l dau pe Neffenberg.
Neffenberg trăieşte?
O să plece cu ea, dacă nu-i oprim.
O să plătesc pentru tot ce-am făcut, dar acum vreau s-o ajuţi pe Antonia.
Nu avem mult timp. Te rog!
- Te rog! - Unde e?
În Vale.
Nu poate să-l înfrunte aşa.
Nu ştim dacă substanţa perfuzabilă a funcţionat.
Winters ar putea să-l omoare definitiv.
Am aproape o sută de ani. Am trăit deja prea mult.
Dacă nu opreşti maşina, sar!
- Taci din gură! - Nu!
- Tu auzi ce spun? - Taci sau îţi închid eu gura!
Ai înţeles?
Fir-ar să fie! Accelerează!
Ce dracu'!
- García! - Aruncă-l în aer!
Da! Eşti mort, tâmpitule! Eşti mort, fir-ar să fie!
- Taci naibii din gură! - Nu!
Accelerează, ce naiba!
Arunc-o din maşină!
Dă-mi drumul!
Nu!
Antonia!
Scoate-mi astea!
- Eşti teafără? - Da.
García! Trăieşti! Trăieşti...
- Ia asta! Hai, repede! - Am crezut că ai murit.
Ce e?
- García... - Antonia e bine.
- García, unde e fiica mea? - E cu mine.
Mulţumesc. Pot să vorbesc cu ea?
- Vine spre tine. - Era tata?
Te aşteaptă în Vale.
- În direcţia aia. Cam un kilometru. - Şi tu ce faci?
Îi opresc pe Winters şi pe Neffenberg.
Ştiu ce-o să spui. Răspunsul e "nu".
E singurul lucru asupra căruia eu şi tatăl tău suntem de acord.
Du-te!
Totul e pregătit, domnule.
Te contactez când ajungem în Franţa.
- Să mergem! - Da, domnule!
Care e planul?
Ştiu mai multe persoane de contact. Putem să stăm acolo o vreme.
O să-ţi construiesc un laborator, ca să-ţi reiei experimentele.
Fir-ar să fie! Atenţie!
Nu, acolo! Acolo, sus!
Acolo! Acolo, sus! Omorâţi-l!
Sus!
Staţi! Opriţi-vă!
E acolo!
Fir-ar să fie! Reîncărcaţi! Muniţie!
- Plecăm. - E perfect.
Ducă-se naibii totul!
Pe bune? Îl laşi în viaţă?
Nu-l înfrunţi?
Trebuie să plecăm. Altfel...
Atât de frică ţi-e de el?
M-ai trezit după un somn de 60 de ani
ca să te văd dezamăgindu-mă din nou?
De câte ori trebuie să te omor?
- Draga mea... - Tată, nu mă aştepta. Nu vin.
- Du-te acasă. - Cum adică?
- Pa! - Antonia!
Ce copil!
Nu e o privelişte prea frumoasă, nu?
Stai calm.
Tata încerca să facă mai bună formula testată pe tine.
Să îmbunătăţească formula.
Pe mine voia să mă facă nemuritor.
Pe mine. Nu pe tine.
Şi a funcţionat. Pentru o vreme.
Regenerarea celulelor a funcţionat bine, dar apoi...
Apoi s-a întâmplat asta.
Ani de zile am căutat un antidot, un tratament, dar...
Eu nu sunt tata.
Nu am decât un medicament care îmi mai amorţeşte durerea.
Putrezesc.
Lasă-ne să plecăm. N-o să ne mai vezi.
Tata o să poată să lucreze şi poate o să găsească un tratament pentru asta.
Tatăl tău e omul care ne-a distrus viaţa.
Şi mie, şi ţie.
Ştii că nu pot să permit aşa ceva.
Înţeleg.
Antonia... Antonia, pleacă!
- Nu! García, nu pot să te las! - Acum!
Nu!
García!
Tată...
García...
Sunt aici. Trezeşte-te, García, te rog!
Mi-ai dat cuvântul.
Antonia, vino aici!
Ce i-ai promis?
- Antonia... - Ce?
Că o să mă predau când o să fii în siguranţă.
Dar s-ar putea să existe o altă soluţie.
Tot ce am făcut a fost pentru Spania. Încă pot îndrepta asta.
Pot să-ţi ofer o nouă viaţă.
Jur! Jur pe viaţa fiicei mele!
Fără misiuni. Fără Secţia 9.
Asta voiai, nu? Să termini cu toate.
Să fugi de tot.
Numai laşii fug.
Antonia, pleacă de-acolo!
- Mai întâi va trebui să mă omori. - Termină cu prostiile, Antonia!
Tată, ajunge! S-a terminat.
Nu înţelegi? S-a terminat.
Draga mea, nu mai am mulţi ani de trăit alături de tine.
Nu vreau să mă duc la închisoare.
Vreau să te văd căsătorindu-te. Vreau să-mi văd nepoţii.
Nu.
S-a terminat. S-a terminat, García.
Bună ziua!
Această conversaţie va fi înregistrată din motive de siguranţă.
Ofiţerii Gutiérrez şi Garrido.
Numele şi funcţia, pentru a fi consemnate.
O să meargă mai repede, dacă o să cooperaţi.
Jaime Ortiz Expósito, director al Secţiei 9.
Foarte bine, dle Jaime.
Discuţia are loc între cele două părţi voluntar,
fără niciun fel de presiune.
În numele guvernului spaniol, vă aducem la cunoştinţă noua dv. situaţie,
în lumina evenimentelor care au avut loc în ultima săptămână.
Deţinem toate informaţiile
pe care divizia dv. le-a strâns de-a lungul timpului.
În schimbul imunităţii, dl Benito Álvarez
s-a oferit să declasifice toate dosarele dv.
Secţia 9 a fost desfiinţată permanent.
Sunteţi eliberat din funcţie.
Vă mulţumesc tuturor.
Cred că aceste alegeri vor avea o valoare istorică pentru Spania.
Mii de spanioli vor vota cu speranţă.
Vor vota fără să se teamă.
Asta e toată povestea.
Adevărul, nu ceea ce povestesc ceilalţi.
Ei bine?
Adevărul, zici... Va fi greu de dovedit.
Contrazice declaraţiile oficiale ale ministerului.
Şi declaraţia lui Rodero, susţinută de cea a ministrului.
Pentru că Rodero nu ştie ce s-a întâmplat!
Dacă ar scoate la lumină cele spuse de mine... Ar fi sinucidere politică.
Dar, dacă noi, ziarul...
Nu-mi vine să cred. Nu vreţi să publicaţi.
Nu putem. Nu e acelaşi lucru.
Ai văzut care e situaţia? Au fost revolte.
Oamenilor nu le-a mai fost aşa de frică de 20 de ani.
Declaraţiile oficiale au calmat apele.
- Declaraţiile oficiale sunt minciuni. - Maturizează-te! Toţi mint.
- Antonia, o să vezi... - Stai!
Bine. Înţeleg perfect.
Mulţumesc mult.
- Verdú! - Antonia, stai!
- Contractul tău. - Pe termen nedefinit.
Bun venit în echipă!
Ce s-a întâmplat?
- Nu vor să publice nimic. - Serios?
Dar mi-au oferit de lucru. Jurnalist. Angajată permanent.
Ce zici de asta?
I-ai refuzat?
N-am zis nimic.
Nu ştiu dacă vreau să lucrez în domeniul ăsta.
Ar fi păcat dacă ţi-ai da demisia, pentru că articolul e genial.
Serios? Crezi?
E unul dintre cele mai bune articole pe care le-am citit în ziare.
Şi am avut ziarişti buni.
Mulţumesc.
Aş vrea să fac o observaţie.
Ceva nu iese la socoteală.
Ai spus că în capsulele alea ai găsit două trupuri criogenate.
- Pe García şi pe Nuffenberg. - Neffenberg.
Dar apoi ai spus că erau trei capsule.
Da.
Uitaţi-vă la el! Se poartă ca şi cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
În declaraţiile de presă, Rodero îşi aminteşte de salvarea lui.
A vrut să mulţumească...
Nu-i pasă de nimic, de răpire...
Nu contează decât că a crescut în sondaje.
Politicienii sunt la fel.
Nu-mi vine să cred că singurul om de bun-simţ pe care îl ştiu e fascist.
Scuze...
Trebuie să plec. García s-a trezit.
Antonia!
Eşti foarte frumoasă.
Frumos apartament de burlac!
De unde ai avut bani?
Toţi agenţii aveau o pensie.
Pensia mea a venit după 60 de ani.
Deci... Ai votat?
Nu sunt pe listele cu alegători.
Şi acum ce vrei să faci?
- Asta ar fi frumos. - Ce?
Asta. O viaţă. O viaţă liniştită.
Dar nu cred că va fi posibil.
Neffenberg.
Nu pot să am linişte, ştiind că e liber.
Nici eu, nici alţii.
- Pleci acum? - Trenul pleacă peste două ore.
Pot să te duc la gară?
Putem să ne întâlnim acolo, dacă vrei.
Dar, înainte de asta, mai am ceva de făcut.
Mulţumesc.
Pablo, hai să mergem!
Îmi pare tare rău.
Pablo, ce-ar fi să te duci acolo, să te joci?
Bună!
- Dacă ai nevoie de ceva... - Te rog, nu spune nimic!
Nu te consider vinovat. Hai s-o lăsăm aşa!
Tot nu-mi vine să cred că eşti... cine eşti.
Tot ce ţi-am spus e adevărat.
De ce ai venit? Acum ce mai vrei?
Un singur lucru...
... dacă-mi dai voie.
Pablo, plecăm!
Pablo!
Tu şi Pablo... Unde staţi acum?
Deocamdată, stăm cu verişoara mea şi cu soţul ei.
Mai avem multe de rezolvat.
Asigurarea, testamentul...
Vom primi despăgubiri, ca victime ale unui act terorist.
- De ce te uiţi aşa la mine? - Cum?
Îţi amintesc de mama, nu?
Mult.
Te scutesc de un moment penibil. Nu ies cu fascişti.
Ce înseamnă "fascist"?
Nu e ca... Pablo, nu! Nu fugi!
Pablo!
Următorul tren spre Alicante soseşte pe peronul al doilea.
García!
Trebuie să-mi iau o valiză pe roţi.
De parcă ai avea nevoie! Ai bilet?
Pe telefon. L-am cumpărat de pe internet.
Ia te uită! Te-ai modernizat.
Am încercat de trei ori.
Se pare că am cumpărat două locuri pentru handicapaţi.
Se spune "persoane cu dizabilităţi", dar mă prefac că n-am auzit.
Următorul tren spre Paris...
- Trenul meu! - Paris? De ce la Paris?
Neffenberg urma să plece în Franţa acum 60 de ani.
Mi s-a părut că e locul potrivit pentru a-mi începe căutările.
Tu ce o să faci?
Acum stau la Riki.
O vreme, până mă hotărăsc ce vreau să fac.
Pe vremea mea, erai deja măritată şi aveai trei copii, dar...
E şi ăsta un început.
Nu l-am văzut pe tata.
Put şi simplu, nu pot.
- Îmi pare rău. - N-ai de ce să-ţi ceri iertare.
Eşti o fată extraordinară. Un om valoros.
O să reuşeşti, o să vezi.
Spune-mi că o să te mai văd. După ce-l prinzi...
- O să-l prinzi cu siguranţă. - Cu siguranţă.
García, mereu vigilent.
Vino încoace!
Drum bun!
Mulţumesc.
Bună ziua! Drum bun!
Îmi spui când îl prinzi, da?
Doamnă, daţi-mi voie să vă ajut.
- Mulţumesc mult, domnule. - Nu aveţi de ce.
Ştiu că tocmai ne-am despărţit, dar m-am gândit la ceva.
Nu poţi să-mi ceri să-ţi zic "García", după ce-am trecut prin atâtea
şi era să fim omorâţi.
Aş vrea să ştiu cum te cheamă.
Ce părere ai?
Numele meu este...
A naibii nenorocită!
Ridică-te, poponarule!
Ai o clipă liberă, domnişoară?
A avut noroc că a scăpat nevătămat.
Până la urmă, oricine are de câştigat când o face pe victima.
Guvernul trebuia să-l salveze. Măcar aparent.
Hernando voia răzbunare. Şi alţi câţiva.
Ochi pentru ochi. Dna Căpitan pentru liberal...
Nu mai e la fel de simplu ca pe vremuri.
Lucrurile par să se schimbe în Spania.
De fapt, nu se schimbă mai nimic.
Unele lucruri se schimbă.
Pilar, adu-mi nişte rom.
În cinci minute, trebuie să mă întorc la radio.
- Stai liniştit, am timp. - Hai, Pilar, închide porcăria aia!