Zame je depresija
kot tičanje v najtemnejšem, najbolj mrzlem
delu morja s 45-kilogramskimi utežmi na gležnjih.
Ves čas se trudim priplavati na površje,
vendar še naprej tonem.
Vse globlje in globlje sem.
Ves paničen.
Veste…
Paniko spremljajo obup, jeza.
Agresija.
Vsa čustva, ki se jih trudim potlačiti,
privrejo na dan,
ko me vleče dol.
Veste?
Čutim mraz, temo in samoto.
To vas preprosto razžira,
dokler ne ugotovite, kako se rešiti okovov
in počasi priplavati na površje. Čutite, kako se pritisk sprosti
in lahko zadihate.
Depresija se pojavi in izgine. Med študijem me je mučila,
toda govoril sem si,
da pretiravam.
Vedno sem našel izgovor ali kaj drugega,
da jo pometem pod preprogo.
Odraščal sem v Comptonu v Kaliforniji.
Nismo imeli veliko,
toda starši so me varovali in podpirali.
Moja mama je izgubila vse brate zaradi nasilja med tolpami.
Prijatelji in sorodniki
so umrli mladi.
Spomnim se avta, ki se je ustavil
in smo se morali skloniti, skriti za avto, ker so streljali.
Še dandanes,
ko se avto počasi pripelje,
oklevam in se sprašujem, kdo je to.
To je terjalo svoj davek.
Zaradi tega sem se zatekel k stvarem,
ki so mi nudile pobeg.
Vedno je bila košarka.
DeRozan!
Košarka mi je dajala občutek,
da sem stran od vsega. Počutil sem se kot jaz.
Zaključek!
Košarka me je pomirjala.
Nikoli se nisem soočil s tistim, kaj se je dogajalo.
Deveti izbor nabora lige NBA leta 2009.
Ekipa Toronto Raptors izbira
DeMarja DeRozana z Univerze Južna Kalifornija.
Blokada Biyomba. DeRozan zadene!
Hiti naprej! Dobro je zabil!
DeRozan je zabil!
Koš!
Tako igra košarkarski zvezdnik.
Dobro ti gre. Zvezda si, zmaguješ.
Na televiziji si. Deležen si ogromno pozornosti,
nato pa te zadene.
V vseh letih potlačiš ogromno bolečine.
Vse pogosteje sem se vračal na tiste temačne kraje.
Namesto vsake toliko je vsakih par dni.
Par dni se razvleče v en teden.
Bilo je tako pogosto, da sem moral…
Moral sem se zlomiti in soočiti s težavo.
DEPRESIJA ME JE PREMAGALA
Objavil sem tvit.
V tistem trenutku sem začutil manjše olajšanje.
Nato sem šel spat. Ko sem se zbudil…
DEMAR DEROZAN SPREGOVORI O DEPRESIJI
Moral sem se soočiti s težavo.
DEPRESIJA: LJUDJE SMO
Marsikoga je sram govoriti o tem.
Športniki nikoli ne govorijo o tem. Ti pa si.
TEŽAVE Z DEPRESIJO
Košarkarji priznali duševne težave.
Je v NBA več depresije, kot menimo?
Duševno zdravje. Kaj naj liga stori?
DEMAR SPREGOVORI O DEPRESIJI
Rada bi govorila o objavi Kevina Lova.
VSI PREŽIVLJAJO NEKAJ
Spregovoril je o boju s tesnobo in paniko.
Rekel je, da mu je DeMar…
LOVE, DEROZAN SPREGOVORITA
-…odprl vrata. -DeMar, ja.
ODMEVI NA DEROZANOV TVIT
DeMar DeRozan
je spregovoril o depresiji in tesnobi
ter sprožil spremembe
tako v NBA kot v drugih poklicnih športih.
KOMISAR LIGE NBA
Igralcem ni več težko govoriti
o izredno pomembnih zadevah.
V NBA naj bi razmišljali
o izboljšavi ciljev duševnega zdravja za sezono 2019/2020.
The Athletic pravi,
da bo liga vpeljala nove pobude za duševno zdravje,
ki jih mora upoštevati vseh 30 ekip.
Ko se izgubimo v tekmi, se ne zavedamo,
da je šport naša obramba pred dogajanjem v družbi.
To sem spoznal šele
pri svojih tridesetih.
Poklicne športnike mučijo enake težave
kot vse druge v današnjem času, dodatno pa jih težijo še slava…
PSIHOTERAPEVT EKIPE
…in finančni uspeh
poleg vsega drugega, kar spremlja poklicnega športnika.
Toda svet tega ne vidi tako.
Svet to vidi drugače. "Hej, si slaven
in bogat. Ne moreš imeti težav."
Toda to ne drži. Še vedno je samo človek.
"Obisk terapevta ali duševnega velnesa
pričata o moji ranljivosti."
Poklicni športniki mislijo:
"Tekmec bo začutil to ranljivost.
Mogoče jo bodo začutili tudi tisti,
ki odločajo o moji karieri."
To posebej velja za črnsko skupnost v Ameriki.
Nočemo obstrancev.
To priča o dolgo zatirani težavi v naši skupnosti.
"Obstranci ne morejo pomagati.
Zato se zberite. Nikomur ne povejte."
O tem nočemo preveč govoriti niti znotraj svojih družin.
Rečemo: "Tisti fant ima že leta težave."
No, gre za duševne težave,
težave duševnega velnesa, ki niso zdravljene.
Sedem let sem bil glavni trener v Torontu.
DeMara sem poznal od drugega, mogoče tretjega leta
v NBA. Opazoval sem ga, kako zori.
Z Brendo in otroki smo bili v L. A. Treniral sem ekipo zvezdnikov.
GLAVNI TRENER
Zjutraj sem prebral njegov tvit o težavah z depresijo.
Bil sem šokiran, saj ne bi nikoli uganil.
Ko smo slišali za njegove težave,
smo se počutili, kot da smo ga pustili na cedilu.
Zdi se ti, da naš odnos ni bil dovolj dober,
da bi nam to lahko zaupal.
DWANOVA ŽENA
Počutila sem se, kot da smo pošteno zafrknili.
Brenda, res je tudi,
da je mehanizem spoprijemanja pri prikrivanju težav zelo močan.
-Ja. -In mislim,
da posameznik meni, da ne bi smel imeti teh težav
in povedati ljudem.
Zelo sem ponosen nanj, da je spoznal,
da lahko govori o tem.
Ob tem sem dojel, česar ne vem
in da nisem kvalificiran
za reševanje duševnih težav mladeniča.
Dajmo, DJ!
Ko sem dobil službo v Detroitu,
sem bil vesel dr. Yeagerja v ekipi.
Med prvim sem zahteval
strokovnjaka, ki lahko poskrbi za to.
Povej mi, kako ti gre duševno.
Kako si okreval po poškodbi, zaradi katere nisi mogel igrati?
Zelo pomembno je, kako spregovoriš prve besede
z določeno osebo.
Veliko je samooklicanih terapevtov in psihologov.
"Mislim, da ima mali težave s tesnobo
in, ja, mogoče depresijo."
Čakaj malo.
Kakšna je razlika med depresijo in žalostjo?
Ljudje ne vedo točno.
Kakšna je razlika med tesnobo in živčnostjo?
Ljudje ne vedo točno.
Ni treba uporabljati strokovnega izrazja.
To se mi zdi pomembno za igralce.
Svojo terapijo najraje opišem
kot navaden pogovor.
Nihče ne nasprotuje pogovoru.
Kako je šlo zjutraj?
Super. Dobro si opravil delo.
-Ja? -Ja.
Corey je izjemen.
Ko je lani prišel,
smo si zelo oddahnili. Fantje so bili
sproščeni v njegovi družbi.
Je nekdo, ki izgleda kot mi,
je prijeten in se lahko pogovarja o čemer koli.
Ko ti zaupam svoje težave, vem, da jih ne moreš urediti.
-Ja. -Ti je pa…
-Olajšaš si dušo. -…lažje, ne?
Zato je poseben.
Od tebe noče ničesar, hkrati pa ti želi pomagati.
Hoče, da si najboljši, kar si lahko.
Zadnja tri leta
so bila najzahtevnejša v mojem življenju.
Pritiski so ogromni.
Ko ti gre na parketu super,
je življenje super.
Ko se pojavijo težave v košarki
ali nate vplivajo stvari, ki jih ne moreš nadzorovati, te pretrese.
O NBA govorimo. Ves čas si pod drobnogledom.
LANGSTONOVA ŽENA
Tu so družbeni mediji, vedno kdo tvita, objavi sliko na Instagramu.
Širijo se govorice o tem, da bodo nekoga zamenjali
ali izločili.
Njegovi starši so vse starejši. Tudi sam je oče.
Nenehno čuti pritisk.
DeMar je z izjavo o depresiji
pretresel svet NBA.
Večina ni vedela, kaj naj si misli o tem.
Je mehkužen?
Je močan, ker je priznal?
Kaj to pomeni za nas in naše nadaljevanje?
Lahko? Nasmešek.
Gremo.
O duševnem zdravju
se pogovarjamo, ko je že hudo.
Veliko bolje je, ko dojameš,
da je zadevo bolje urediti zdaj,
da boš, ko nastopi kriza,
izurjen in pripravljen.
Udarna novica.
KOBE BRYANT UMRL V NESREČI
Kobe Bryant, petkratni prvak NBA, nekdanji MVP,
je danes popoldne umrl v helikopterski nesreči v Los Angelesu.
Pravkar smo izvedeli.
Med več žrtvami je tudi Kobe Bryant.
BRYANT UMRL V NESREČI
Ne glede na zmagovalca,
tokrat je to Toronto, bodo pustili, da se čas za napad izteče
zaradi številke 24 v čast Kobeju Bryantu.
Tistega dne sem moral odigrati tekmo.
To je bila najtežja tekma v mojem življenju.
Madona.
Tega…
Tega se ne da opisati.
Kobejeva smrt je vplivala na vse,
še posebej na košarkarje v ligi NBA.
Zaradi žalosti in izgube se prepogosto
umaknemo od tega, saj ne vemo, kaj bi.
Zato je moja naloga, da govorim o tem
in pomagam vsakemu posamezniku.
PISTONS S ŠT. 24 V SPOMIN NA KOBEJA
V počastitev Kobeja…
Rad bi se na hitro pogovoril o tem,
kako sta, kakšna čustva vaju obhajajo.
Vsak človek drugače žaluje.
Jaz bom žaloval
drugače kot ti.
Ja.
Ljudi vedno vprašam, kdo ima prav, če različno žalujemo?
Vsi.
-Vsi. Ja. -To je moj način.
Ja. Že sam pogovor o tem
mi je v veliko pomoč.
Minilo je nekaj ur.
Dojel sem, da še vedno sedim na istem mestu.
Nisem se premaknil.
Igral si proti njemu, poznal si ga med odraščanjem,
bil ti je vzornik.
Zelo te prizadene.
Je kot odprta rana, ki je ne moreš zašiti.
POMOČNIK TRENERJA
Ko sem izvedel, nisem mogel verjeti.
"Kobe ne more umreti. Kako to misliš?"
-Ja. -Ja.
-Hudo je. -Ja.
Zdi se ti nepremagljiv.
-Kako? -Ja.
-Večji je od življenja. Kako… -Ja.
-Kobe ni umrl. -Ja.
Imel sem priložnost igrati proti Kobeju.
Govoril sem si, da je to resnično.
Dobro. Moj vzornik je.
-Tip je legenda. -Ja, ja.
Po nekaj podajah sem ga naenkrat kril.
Pomislil sem: "Madona. Kobeja krijem."
Prijatelji me gledajo.
-Vsi gledajo. -Vsa liga gleda.
-Tvoji kolegi. -Ja.
"Če ga ne ustaviš, je konec.
Norčevali se bomo."
In…
Po tekmi se mi je podpisal na čevlje.
Vzpodbujal me je. "Le tako naprej."
Za večno ti bodo ostali.
-Ti spomini. -Ja.
Nihče ti jih ne bo odvzel.
Sin bo sedel ob tebi,
ko bo star 12, in te vprašal, ali si igral proti Kobeju.
-Ja. -Vse mu boš povedal.
-Zakon bo. Ja. -Ja, zakon.
Zdaj, ko sem starš, oče,
še bolj cenim svojega sinka.
-Ja. -Ni rečeno, da boš jutri še tu.
Drugače gledam na vse skupaj.
Veliko večje je od tekme.
Ta žoga se bo nehala odbijati.
Premalokrat si vzamemo čas, da ustvarimo prostor in se razumemo.
To delo mi omogoča, da si vzamem čas.
Potujem z ekipo in sem prisoten.
To mi daje priložnost za intimne pogovore
in razvoj zaupanja.
Mislim, da je za uspeh pomembno vztrajanje
pri teh izredno pomembnih pogovorih
o krepitvi duševnega zdravja.
Toda najprej potrebujemo razumevanje.
Pri sedemnajstih sem se odpravila v Syracuse.
Bila sem zelo zaskrbljena in hkrati vznemirjena.
Vedela sem, da sem se dobro odločila.
Prvo leto sem se imela odlično.
Prijatelji, konjički, dobre ocene, zanimiva predavanja.
UNIVERZA V SYRACUSU
Sodelovala sem pri vsem mogočem.
Toda poleti 2016
sem se vrnila s študija v tujini.
Oče je umrl zaradi srčnega napada.
Ko so mi povedali, nisem verjela.
Bila sem otopela. Z nikomer nisem govorila.
Toda v svojem svetu, v svoji paranoji nisem verjela.
Mislila sem, da se šalijo.
Napočil je pogreb. Nisem verjela, kaj se dogaja.
Zdelo se mi je, da se vsi norčujejo iz mene.
Vsi so sodelovali.
Karkoli je, vsi sodelujejo,
jaz pa sem izločena, saj se to dogaja meni.
Zdelo se mi je, da se je nekaj dogajalo še pred očetovo smrtjo.
Mislim, da je bila očetova smrt
nekakšen sprožilec.
Nisem se več družila. Z nikomer se nisem pogovarjala.
Takrat enkrat se je pojavil glas v moji glavi.
In…
Zdi se resničen.
Sporoča mi moje misli.
Vse negotovosti.
Komentira vse, kar naredim in o čem razmišljam.
Mislim, da ljudje sodelujejo z glasom,
da bi me ponižali.
Med resničnostjo in mojimi mislimi je razkol.
Težko ločim med resničnim življenjem in paranojo.
Pred vsem tem
je bila Ambar zelo inteligentna, pozorna.
Ko smo prišli v to državo in jo vpisali v šolo,
mi je učiteljica rekla, da je Ambar izjemna.
AMBARINA MAMA
Ko ji je oče iznenada umrl,
se je vse spremenilo.
Za počitnice se je vrnila domov.
Bila je neprepoznavna.
Potrebovala sem pomoč.
Nisem verjela, da mi sploh kdo hoče pomagati.
Zdelo se mi je, da so vsi proti meni.
Spomnim se tistega dne. Bila sem doma.
"Iti moram. Iti moram. Stran moram."
Nisem prenesla nenehnih prikritih sporočil.
Nisem prenesla razmišljanja,
nenehnega glasu v glavi
in komentiranja vsega, kar sem naredila.
Tega nisem prenesla. Hotela sem umreti.
Mama je poklicala reševalce. Sprejeli so me v bolnišnico.
Ni hotela, da se je dotaknem.
Hotela sem jo objeti in ji reči, da sem ob njej.
Ugotovili so, da imam shizofrenijo.
Dobila sem najslabšo napoved.
Rekli so, da ne bo mogla diplomirati.
Statistika pravi, da otroci
pri tej starosti ne diplomirajo, ne dobijo službe,
ker se ne morejo osredotočati. Nenehno menjavajo službe.
Ne morejo živeti normalno.
In…
Navadno storijo samomor.
Precej zgodaj.
To mi je zdravnik rekel.
Diagnoza shizofrenije
je zanje napoved pogube.
To se mora nehati.
VODJA OKREVANJA DUŠEVNEGA ZDRAVJA
To ni res. Gre za klinično mitologijo.
Iz programa duševnega zdravja
in naše kulture prihaja ogromno negativnih sporočil
o tem, kaj pomeni, če ima nekdo shizofrenijo.
Toliko tega še ne vemo.
Nekateri pravijo, da gre za nevrokemično bolezen možganov,
drugi, da se genetsko prenaša.
Pri vsem tem je neznanka travma.
Pred nami je človeško bitje, ki trpi.
Do ljudi moramo biti spoštljivi
in izredno sočutni. To je prva stvar.
V bolnišnici sem spoznala psihiatre,
terapevte, medicinske sestre.
Simptomi shizofrenije se običajno pojavijo
pri mlajših odraslih med 16. in 30. letom.
V skupnem modelu sprejemanja odločitev
smo psihiater, ki predpisuje zdravila, klinična zdravnica.
AMBARINA TERAPEVTKA
Imamo medicinsko sestro
in strokovnjaka za pomoč pri zaposlitvi.
"Pridruži se naši ekipi. Pomagajmo ti.
Ugotovili bomo, kako lahko obiskuješ šolo
in živiš doma, medtem ko se navajaš
na to, kar se ti dogaja."
V prvih šestih mesecih je imela veliko simptomov.
Po terapiji z njo
sem se pogovorila z njeno mamo. "Zelo nas skrbi.
Pravi, da ničesar ne načrtuje.
Pravi, da se ne bo poškodovala, vendar nas skrbi."
Le umirjena bi rada bila,
toda sama bolezen
mi to onemogoča.
Ne morem biti umirjena,
ko me glas nenehno spremlja.
Glas je postajal vse močnejši.
Vse je tako hrupno.
Kako naj se počutim dobro, zaboga?
Ne razumem.
Ko sem bila pri mami, je bilo obupno.
Ni znala ravnati s shizofrenikom.
Ne krivim je, toda bila sem grozno depresivna.
Včasih nisem vedela, kateri dan je.
Skoraj cele dneve sem prespala.
Postala sem manična. Tisti dan sem skušala narediti samomor.
Bila sem jezna, da mi ni uspelo,
da sem še vedno morala preživljati to,
da sem morala prenašati ta glas.
Zdelo se mi je…
Pardon. Kot da ne opravljam svojega dela.
Nisem vedela, kaj naj.
Šele čez čas sem začela čutiti, da je Angela na moji strani,
saj se mi je zdelo, da so vsi na strani glasu.
Glas hoče, da se osramotim.
Hoče, da sem potrta in se počutim
napadeno.
Po drugi hospitalizaciji
sem sprejela, da sem res shizofrenik.
Dovolila sem jim, da mi skušajo pomagati.
Je pa dolgo trajalo, da sem se sprijaznila z diagnozo.
Še vedno težko dojemam, da "tam" ne obstaja.
Ni drugega kraja, kjer moram biti
ali bom šla.
To je moje življenje.
Nekega dne sem v solzah poklicala mamo.
Rekla sem ji: "Mami, to je zadnjič.
To je zadnjič. Stanje se mi bo izboljšalo.
Dovolj…
Dovolj je bilo."
Tvoje življenje proslavljava.
To…
da si živa.
To je bilo letos. Ob tej fotografiji…
Zelo sem se morala truditi za ta nasmešek.
Ko je Ambar to obljubila,
smo se osredotočili na to, kaj je pomembno mladim,
da bi jo prepričali, naj vztraja v programu.
Pomembno je, da se počutijo "normalno", karkoli jim to pomeni.
Da obiskujejo šolo,
imajo zveze, službo, se počutijo ustvarjalno,
si zastavijo cilj in se ga trudijo doseči.
To, kako se bom spopadla s simptomi,
bo ključno pri določanju, ali bom vse življenje
po psihiatričnih bolnišnicah
ali pa bom živela normalno in uspešno
kot številni drugi z diagnozo shizofrenije.
Vedno sem hotela biti neodvisna.
Danes je prvi dan selitve.
-Res? -Ja.
-Vse to si prinesla danes? -Ja.
Garala sem.
Ne dojemam. Moja soba, moj prostor. To je velik korak. Ženska se seli.
Ta kotiček je neurejen,
poleg tega imam polno posteljo oblačil. Pardon.
Toda poglejte jo.
Najprej sem bila
zelo jezna.
Bila sem besna.
V moji kulturi…
Mama in hči živita skupaj…
-Za vedno. -Za vedno.
Zaupaj mi. Samo…
Razumi, kako zelo
potrebujem to neodvisnost.
Zelo sem ponosna na to.
Veš, da sem.
Hvala.
Ambar še vedno razmišlja o samomoru.
Ne bo ga naredila, ne načrtuje ga, a razmišlja o njem.
"Mogoče bi bilo lažje, da se zjutraj preprosto ne bi zbudila."
Sprožilci so. Prišli bodo slabi dnevi,
ko bom pomislila: "Beden dan. Najraje bi jokala."
To ne pomeni, da moram na urgenco.
Shizofrenija zveni strašljivo, a poglejte Ambar.
Hodi v službo in dela magisterij.
Večno bo v šoli.
To je shizofrenija.
ESEJ
Tisto, kar se mi dogaja v glavi, največkrat nima smisla.
Ko pa se usedem in to zapišem,
ugotavljam, da je bolj smiselno.
Ugotavljam, da pot do okrevanja ni kratka.
Pot je zelo dolga in utrujajoča.
Sprijaznila sem se, da shizofrenija ne bo izginila. To mi prinaša mir.
Ne borim se proti njej, temveč živim z njo.
Po diagnozi hude duševne bolezni
je mogoče živeti polno in pomenljivo življenje.
Pri meni so shizofrenijo ugotovili
še v najstniških letih.
Okrevala sem
in doktorirala iz klinične psihologije.
To, da lahko zjutraj vstaneš in greš v službo, je močno zdravilo.
Močno osebno zdravilo je tudi to,
da lahko greš s prijateljem na kosilo.
Osebna zdravila so stvari, ki jih počnemo, da bi se počutili dobro.
Trudil sem se razumeti več o tem, kaj se je dogajalo
in zakaj se je moj živčni sistem odzval tako, kot se je.
Pred štirimi leti, šele po srečanju z Meg…
-Ja. -…ste začeli ugotavljati, kaj se dogaja.
-Prej niste poskusili? -Ne.
Kmalu sem spoznal, da se bom moral za uspešno zvezo
soočiti s preteklostjo.
Kajti bil sem jezen.
Nisem bil jezen nanjo, le jezen sem bil.
Ona je to videla in prepoznala.
Kako to torej popravim?
Vrniti se moraš v preteklost,
do trenutka travme, jo predelati
in preboleti.
Že dobra štiri leta, pet let,
hodim na terapije.
V prvi vrsti je preprečitev.
To ne pomeni vsakdanjega pogovora,
potrebujemo pa nekoga, da nas vodi
in nauči, da se zavedamo bolečine
in kako se je rešiti.
Poznati moramo orodja, ki so nam ves čas na voljo,
da poskrbimo, da se stanje ne poslabša.
Od nekdaj sem hotel poskusiti terapijo EMDR.
Gre za eno od oblik zdravljenja,
ki sem jih bil pripravljen poskusiti.
Za to ne bi bil odprt brez več let
dela in terapije.
EMDR je dokaj nova oblika terapije za zdravljenje travme.
PSIHOTERAPEVTKA IN SVETOVALKA
Pri tej metodi že vemo, kaj se je zgodilo z osebo,
ko pride k nam.
Ne iščemo simptomov, temveč ugotavljamo,
kateri življenjski dogodki bi jih lahko povzročili.
EMDR je kratica.
Gre za desenzitizacijo in ponovno predelavo z očesnim gibanjem.
Za EMDR je posebno to, da omogočamo bilateralno stimulacijo,
in sicer tako, da oseba premika oči
ali s tapkanjem te osebe, lahko pa se oseba sama tapka.
EMDR deluje tako,
da kognitiven spomin na travmo
združi z močnim spominom varnosti.
Bistvo je, da lahko o travmatskem dogodku razmišljate
brez čustvenega pretresa.
KLINIKA ZA STISKE OTROK
Tega dvojega ne povežete.
Oseba razmišlja o slabih stvareh,
hkrati pa izvaja vzorčno, ponovitveno ritmično dejavnost.
To sčasoma ustvari novo nastavitev za ta spomin.
-Pozdravljeni, Sanja. -O, živijo.
Kako ste?
Dobro. Super.
Ste za to, da se lotiva še enega spomina?
Dajva. Kje bi radi začeli?
Imate štiri, pet spominov,
ki so še vedno nekoliko vznemirjujoči.
Prvi je bil prihod v Združeno kraljestvo z letalom.
Večino življenja sem bil zaskrbljen,
napet in nervozen vedno, ko sem se vračal v ZK,
ko sem se vračal v London.
Nikoli nisem razumel, zakaj.
Tega se nisem zavedal, ko sem bil mlajši,
temveč šele, ko sem začel terapijo.
"Zakaj mi je tako neprijetno?"
Seveda, pri meni je London na žalost sprožilec
zaradi mame in tega, kar sem doživel in videl.
Je šlo za posebno pot
ali se zgodi vsakič? Je vedno enako?
Vsakič se zgodi.
Se spomnite, kdaj se je zgodilo prvič?
Ne, tega se ne spomnim.
Spomnim se le
občutka, skorajda tesnobe,
praznega občutka,
nekakšne živčnosti.
Gre za strah?
Vse se zdi napeto.
V trenutku, ko je telo postalo napeto,
kakšne negativne misli ste imeli o sebi?
Lovijo me,
nemočen sem.
Zavedam se, da imam zvezane roke.
Ne morem uiti.
Ne morem se rešiti iz tega.
Reciva torej "nemočen sem".
-Ja. -Nemočen sem. Nemočen sem.
Ko pomislite na ta trenutek in mislite, da ste nemočni,
kako bi raje menili o sebi zdaj?
Nisem nemočen.
Gre le za hipen trenutek v času.
Živiš ob upoštevanju resnice, zato se nimaš česa bati.
Ni vzroka za skrb.
Kakšna čustva zaznavate zdaj?
Čutil sem žalost.
Dobro. In kje v telesu jo čutite?
Tukaj.
Dobro. To bova predelala tako kot zadnjič.
Prekrižala bova roke.
Vrnite se k tisti sliki, negativnim mislim.
Nemočen sem. Bodite pozorni, kje v telesu to čutite.
Bodite pozorni na to, kar se pojavi.
Začelo se je v najstniških letih.
Ko sem prvič zapustil Združeno kraljestvo,
da bi se umaknil pred posledicami mamine smrti,
sem odpotoval v Afriko.
Tam sem bil vsaj dva tedna.
Bilo je zelo blagodejno.
Tako svobodno sem se počutil.
To je bil beg pred realnostjo, ki ga prej nisem poznal.
Vrnitev v Združeno kraljestvo je bila grozljiva,
saj sem se zavedal, s čim se bom soočil
in da temu ne morem uiti.
Kaj ste zaznali?
Samo to,
najbrž gre za travmo,
kako globoko so občutek in trenutki iz preteklosti
povezani s sedanjostjo.
Dobro, sprejmite to.
Sprejmite te občutke, čutenje, karkoli se pojavi,
druge spomine.
Karkoli se pojavi, je dobro.
Vse se vrača k stari…
Travma je zelo
geografska.
Dobro, sprejmite to.
Bodite pozorni.
Všeč mi je. Ne vem, ali je to namen,
toda postopek mi zbistri misli.
Vedno ko se kaj pojavi,
je rešeno. Izgine.
Super. Tudi to je cilj, ja. Super.
Vrniva se tja, kjer sva začela.
Ko sedite na letalu.
Začetna slika, ko se pripnete.
Vrnite se tja in pomislite, kaj čutite zdaj.
Mir in moč.
Moč zaradi miru.
Čeprav EMDR priporočamo
za travme z velikim T,
hude dogodke, kot so cunamiji ali vojne,
večino časa pomagamo
odraslim s spomini iz otroštva, izkušnjami iz otroštva
ali celo življenjskimi izkušnjami, ki se niso pravilno shranili.
Tudi če je v sobi 50-letnik, dejansko zdravite otroka.
Ena najpomembnejših lekcij je,
da se včasih moraš vrniti nazaj
in spopasti z neprijetnimi situacijami.
Če se želiš pozdraviti, jih moraš predelati.
Terapija me je pripravila do tega, da sem kos vsemu.
Zato sem zdaj tu. Zato je moja žena zdaj tu.
Mučil me je občutek, da sem obtičal v družini.
Odhod ni bil mogoč.
Ko sem sprejel to odločitev v dobro moje družine,
so mi še kar govorili, da ne morem.
"Kako slabo mora postati, da mi boste pustili iti?"
Življenje si je hotela vzeti.
Ne bi smelo priti do tega.
Ali kaj obžalujem?
Ja. Najbolj obžalujem, da se nisem že prej postavil
za svojo ženo in obsodil rasizma.
Zgodovina se je ponavljala.
Mojo mamo so pregnali v smrt, ko je bila v zvezi
z nekom, ki ni bil bel.
In kaj se je zgodilo zdaj?
Vas zanima, ali se zgodovina ponavlja?
Ne bodo odnehali, dokler ne umre.
Čutil sem sprožilce,
saj bi lahko izgubil še eno žensko v življenju.
Seznam je vse daljši.
Gre za iste ljudi, poslovni model,
industrijo.
Ko sem bil mlajši, je oče Williamu in meni govoril:
"Jaz sem to preživljal in tudi vidva bosta."
To ni smiselno.
Če si ti trpel, ni nujno, da tudi tvoji otroci trpijo.
Ravno nasprotno.
Če si trpel, naredi vse, da zagotoviš,
da za otroke svoje negativne izkušnje
spremeniš v pozitivne.
Na prvo mesto sva dala najino duševno zdravje.
To delava in bova še naprej.
Ni bistvo, da prekinemo začaran krog?
Da se prepričamo, da se zgodovina ne bo ponovila?
Da svoje bolečine in trpljenja ne preneseš naprej?
Otroci travmatske dogodke doživljajo drugače od odraslih.
Predstavljajte si nevihto.
Odrasli so močno drevo z globokimi koreninami.
OTROŠKI PSIHIATER
Travma samo malo poškoduje veje.
Ne pravim, da ni težava. Je, velika,
a jo lahko premagajo. Hudo bo.
Toda otrok je mlad grm. Ni močan.
Če ne posredujemo, odrasle korenine
ne bodo kos nobeni nevihti,
niti prijetnemu vetriču.
Čez leta jim bo škodoval.
Najprej se moramo osredotočiti na travmo otrok,
saj je možnost za ozdravitev in okrevanje zelo velika.
SAMOS, GRČIJA
Fawzi. Hej, Fawzi.
Jasno.
-Kaj? Si komaj vstal? -Ja.
Ob prihodu smo pristali tam.
Kje pa si ti pristal?
Ne tukaj.
Pristali smo na plaži na tisti strani gore.
Po treh urah so se začeli Grki pritoževati zaradi nas.
Policija je prišla in nas odpeljala.
Ko nam je sredi morja zmanjkalo goriva, se nam je uspelo vrniti.
Kolikokrat ste poskušali priti, dvakrat?
Ne, trikrat.
Me razumeš? Če kakemu otroku nekaj ne gre,
kakemu grškemu fantiču, ki se nečesa boji,
mu lahko pomagaš.
Povej mu, da si Fawzi in prihajaš iz Sirije.
"Preživel sem vojno in v tretjem poskusu
prečkal morje. Šlo je za nevarno plovbo v čolniču."
Nikoli ne pozabi, da si junak, ki je prečkal morje.
To je zelo pomembno.
Danes bomo to našli.
LEZBOS, GRČIJA OKTOBER 2015
Leta 2015
sem bil priča eni najgroznejših begunskih kriz v zgodovini.
Trije čolni so se spremenili v trideset, trideset v sto.
Prišlo je skoraj četrt milijona ljudi.
Sem bolj kot ne edini zdravnik na plaži.
Oživljam utopljence, zanašajo se name.
Vsi me gledajo. "Zdravnik je tu.
Kje si? Potrdi smrt."
Konec je. Ni mu več pomoči.
-V redu. -Bodimo obzirni do njega.
Konec je.
Enaindvajset ljudi sem uspešno oživel. Šest jih ni preživelo.
10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19.
21, 22, 23, 24, 25.
Ja, ja.
Ne trpi samo telo zaradi travme.
Ne potrebuje samo telo zdravnika.
Tudi um opravi to pot in potrebuje pomoč.
V samo 21 dneh
sva z mojo prelepo in pametno ženo Mario
ustanovila Humanity Crew.
Od takrat počneva to.
Osredotočava se na psihološko potovanje.
Življenja povezujeva z dušami in umi, od katerih so se ločila.
Položil bom kartice različnih stvari.
Izberite, kaj čutite ob pogledu na kartico. Takoj izberite.
Kartico, ki vas spomni na nekaj dobrega.
Spomnite se stvari iz tistih časov, zvokov in vonjav,
spominov, imen.
Česarkoli.
Dobro, kartice položimo pred sebe.
Vsak naj vzame list papirja.
Kartico dajte nanj
in okoli nje narišite stvari,
ki dopolnjujejo te spomine.
Kaj ste izbrali? Kaj ste narisali? Povejte nam. Kdo bi začel?
Ko sem hodil v vrtec,
smo velikokrat šli v zabaviščni park.
Dobili smo sok in piškote.
Vau!
Fawzi?
Spomnim se, ko sem v Siriji igral šah z bratranci, tetami in mamo.
Smejali smo se in bili srečni.
Drugačni smo zato, ker imamo dobro in slabo, ne?
V nas sta tako radost kot žalost.
Moramo ju nadzorovati.
Žalost moramo zbrcati stran in obdržati veselje.
Tako je.
Pogovorili se bomo, kako jo zbrcati ven.
Kot da imamo v sebi žerjavico in ne vemo, kako jo pogasiti.
Pogasiti moramo vse tleče koščke, dokler čisto ne ugasnejo.
Žerjavico bi lahko polili z mrzlo vodo.
Dali bomo kartice, ki vas bodo spomnile na hude stvari,
ki so se vam zgodile.
Boleče, žalostne, grozne stvari.
Stvari, ki jih želimo pogasiti.
Ko boste videli kartico, vas bo spomnila
na vse težke stvari, ki ste jih prestali.
Fawzi, poglej risbo,
nato pa si predstavljaj svoje telo. Kako se počutiš?
V Siriji sem bil žalosten, ko so letala bombardirala Idlib.
Ko je padla ena od bomb, se nam je okno razbilo.
Ustavi se in globoko vdihni.
Je to najhujši spomin, kar se jih spomniš?
Najhuje je bilo med zadnjo eksplozijo.
Večina ljudi je umrla zaradi bombardiranja vsake pol ure.
Kdo od znanih je umrl?
Moj brat je umrl, ko so razstrelili igrišče.
In moja teta.
Naj se je Alah usmili.
O čem se Fawzi najbolj boji govoriti?
Najbolj se bojim govoriti o bratovi smrti.
Se pozneje pogovoriva na samem?
Ne bom mogel govoriti, saj bom začel jokati.
To sploh ni slabo.
Ko si nam govoril svojo zgodbo, sem jokal.
Zdi se mi, da ti gre na jok.
Nič nam ne bo, če jočemo.
Se bova jutri pogovorila.
Super.
Dragi Fawzi, ne boj se.
Yalla, Aboud, junak.
Tudi mi imamo varen prostor, kot so ga imeli oni.
Pred nama je dolg dan. Kup opravkov naju čaka.
Zelo pomembno je, da to predelava.
Kaj čutiš zdaj?
Kaj je tisto, kar te bremeni v notranjosti?
Mogoče bi morali nehati delati.
Veš, da ne moremo nehati.
Essam, vemo, da ne moremo nehati.
Kdo bo to delal, če nehamo?
Veš, da imajo fantje varno točko v življenju?
Tudi mi jo imamo.
Svojo skušam najti.
Če pogledamo otroke, imamo ogromno priložnost
olajšati in spremeniti dojemanje
ter ga preobraziti.
Kam se usedeva?
Tja kot včeraj.
Bo tu v redu?
Tukaj.
Dobro. Si z menoj?
Sem.
Samo malo?
Ne.
Se bojiš?
Niti ne.
Te je strah, da bova govorila o nečem,
o čem se bojiš govoriti?
Samo o bombardiranju ne maram govoriti.
Ravno zato morava to premagati. Ogromno sreče imaš.
Vedno si nasmejan. Vse lahko premagava.
Tukaj je.
Ko si omenil bombardiranje,
nisi hotel govoriti o bratu, Je tako?
Bojim se te zgodbe.
Kakšna pa je? Česa se spomniš?
Grozno se bojim te zgodbe, saj ko je brat umrl,
nisem videl njegove glave.
Na koščke ga je razstrelilo.
Si šel tja, kjer je bil?
Si bil z njim na igrišču?
Ne.
Prijatelji, s katerimi se je igral, so nam povedali, kaj se je zgodilo.
Stekel sem k njemu, a nisem videl njegovega telesa. Nič ni ostalo od njega.
Kako žalosten si, če je nič malo žalosten in deset zelo?
Sedem od deset. Sedem.
Če hočete pomagati nekomu, da okreva po travmi,
morate narediti vse, kar lahko,
da posredujete čim bližje lokaciji travme
in času, ko je prišlo do nje.
Če vam ne uspe, ni konec.
Fawzi govori tudi o drugih dogodkih v Siriji.
S pomočjo kartice in domišljije
jih vrnemo nazaj v tiste trenutke
in popeljemo na varen kraj, kjer čutijo mir.
Še enkrat. Dihaj, nato pa jo poglej.
Globoko vdihni.
Je kak prizor, za katerega se prepričuješ, da ga nisi videl?
Trudim se pozabiti brata, a ne morem.
Kaj misliš s "trudim se, da se ne bi spominjal brata"?
Rečem, da se ne trudim spominjati brata,
saj drugače začnem jokati in postanem žalosten.
Lahko umakneva risbo? Na jok mi gre.
Kaj?
Jokal bom.
Zakaj ne?
Kaj si videl, ko si po eksploziji
šel z mamo na igrišče?
Jaz? Zdelo se mi je, kot da se mi je srce ustavilo.
Mama je jokala tako dolgo, da ni več mogla premakniti noge.
Ne boj se govoriti ali jokati.
V tebi divja vojna.
Vojna med dobrimi in slabimi spomini.
O tem, kdo bo Fawzi drugo leto
ali čez deset, dvajset let,
bo odločal zmagovalec te vojne.
Če torej hočeš zmagati,
se moraš boriti.
Tako je.
Bi naredil nekaj vznemirljivega?
Ja.
To si ti. Resno mislim. Takega te vidim.
Nariši ali pobarvaj junaka
Fawzija.
Kajti Fawzi je junak.
Močnejši si od Supermana in Spidermana.
Super Fawzi si.
Super Fawzi se ne oblači kot drugi.
Kaj misliš, zaradi katerih dobrih lastnosti si junak?
Pogum je edina stvar, ki mi daje moč.
Moji možgani in moje misli.
Gre za enostavno dejanje preprečitve.
Veliko lažje je preprečiti, kot zdraviti.
Poimenoval ga bom Super Fawzi.
Super Fawzi.
Morate le biti na pravem kraju,
izkoristiti travmatično izkušnjo
in jo spremeniti v nekaj dobrega.
Temu pravimo "zlata ura".
Izvlecimo čustva, ki so globoko v nas.
Kaj bi še rad spravil ven?
Jeze se hočem znebiti.
Fawzi, njegovi sorojenci in prijatelji so junaki.
Resnično verjamem, da so junaki.
Naša dolžnost je, da jim pomagamo predelati travmo,
poiskati dobre spomine
in jih vrniti nazaj.
Prevedla Nena Lubej Artnak