Masennukseni tuntuu siltä,
että olen synkimmässä ja kylmimmässä -
valtameren kolkassa 50 kilon paino nilkassani.
Yritän jatkuvasti uida ylöspäin -
mutta vajoan yhä syvemmälle.
Vajoan yhä pidemmälle syvyyksiin.
Olen paniikissa.
Tiedäthän…
Paniikkia seuraavat turhautuminen ja viha.
Ja aggressiivisuus.
Kaikki piilotetut tunteet -
tavallaan nousevat pintaan,
kun minua vedetään alaspäin.
Tiedäthän? Ja…
Tunnen olevani yksin kylmässä ja pimeässä.
Se syö itseä,
kunnes löytää keinon irrottautua kahleista.
Kun alkaa vähitellen uida ylöspäin, tuntee, miten paine hellittää -
ja voi haukkoa henkeä.
Masennus tuli ja meni. Sairastin sitä yliopistossa.
Sanoin itselleni,
että reagoin liian voimakkaasti.
Löysin aina tekosyyn tai muuta -
lakaistakseni sen maton alle.
Kasvoin Comptonissa Kaliforniassa.
Elimme vaatimattomasti,
mutta vanhempani olivat suurin tukeni ja turvani.
Näin, miten äitini veljet menehtyivät jengiväkivallan takia.
Olen nähnyt ystävien ja perheenjäsenten -
menehtyvän nuorena.
Muistan, miten auto hidasti vauhtia -
ja oli maastouduttava ja mentävä piiloon, koska autosta ammuttiin.
Yhä nykyisinkin,
kun auto hidastaa vauhtia,
mietin, kuka sen sisällä on.
Se jätti ikävät jäljet,
ja halusin paeta johonkin,
mikä tarjosi helpotusta.
Minulle se oli koripallo.
DeRozan!
Koripallon avulla pystyin kokemaan -
kaiken sen olevan kaukana ja saatoin olla oma itseni.
Upea päätös!
Koripallo oli minulle rauhan paikka,
jossa ei tarvinnut miettiä ympäristön todellisia tapahtumia.
Vuoden 2009 yhdeksännellä NBA-valintakierroksella -
Toronto Raptors valitsi -
DeMar DeRozanin Etelä-Kalifornian yliopistosta.
Biyombo torjuu. DeRozan heittää ja osuu!
Hän vie sen ylös. Hän teki kovan tempun!
DeRozan iskee!
Upea isku!
Hän on todellinen tähtipelaaja.
Yhtäkkiä huomaa olevansa tähtipelaaja ja voittaja.
On televisiossa ja saa paljon huomiota -
mutta joutuu kohtaamaan todellisuuden.
Olin tukahduttanut vuosien aikana niin paljon tuskaa -
ja synkkiä tunteita, että ne nousivat pintaan yhä useammin.
Niitä ei enää kokenut vain silloin tällöin vaan noin joka toinen päivä.
Yhtäkkiä tunne saattoikin kestää koko viikon.
Siitä tuli niin yleistä, että jouduin kokemaan -
romahduksen ja minun oli puututtava asiaan.
MASENNUS VEI VOIMANI…
Julkaisin tviitin.
Koin sillä hetkellä pääseväni eroon taakasta.
Sitten menin nukkumaan, ja kun heräsin…
DEMAR DEROZAN PUHUU MASENNUKSESTAAN
Minun oli pakko kohdata se.
'MASENNUS ON INHIMILLISTÄ'
Tiedän, että monet häpeävät siitä puhumista.
Urheilijat eivät koskaan puhu siitä, mutta sinä puhuit.
MASENNUSTA JA AHDISTUSTA
NBA-pelaajat kertovat mielenterveysongelmistaan.
Onko masennus yleistä NBA:ssa?
Miten NBA voi tukea mielenterveyttä?
DEROZAN KERTOO MASENNUSKAUSISTAAN
Haluan puhua Kevin Loven Players' Tribune -tekstistä.
KAIKILLA ON ONGELMANSA
Hän puhuu siinä rehellisesti ahdistuksesta ja paniikkikohtauksista.
Hän sanoi, että DeMar DeRozan…
PUHETTA MIELENTERVEYDESTÄ
…teki sen mahdolliseksi. -DeMar, niin.
DEROZANIN TVIITTI SAA KANNATUSTA
DeMar DeRozan -
alkoi puhua julkisesti masennuksesta ja ahdistuksesta,
ja se muutti tilanteen -
erityisesti NBA:ssa ja muussa ammattiurheilussa…
NBA-KOMISSAARI
…koska se vapautti pelaajat -
puhumaan erittäin tärkeistä asioista.
NBA on ryhtymässä toimiin -
mielenterveyden puolesta kaudella 2019-2020.
Athletic-sivuston mukaan -
koripallosarjassa aloitetaan mielenterveyden tukeminen,
ja se koskee kaikkia 30 joukkuetta.
Emme edes ymmärrä urheiluun paetessamme,
että se on tapamme kieltää yhteiskunnan tapahtumat.
Minulla kesti kauan…
Olin melkein 30-vuotias, ennen kuin ymmärsin sen.
Ammattiurheilijoilla on ongelmia,
joita kaikilla muillakin on, mutta he ovat lisäksi kuuluisia…
JOUKKUEEN PSYKOTERAPEUTTI
…ja varakkaita -
kaiken muun ammattiurheilijan elämään liittyvän lisäksi.
Maailma ei kuitenkaan näe sitä.
Maailma näkee vain menestyksen -
ja suuret rahat. Ei ymmärretä, että ongelmiakin on.
Ammattiurheilijat ovat kuitenkin ihmisiä.
Terapian tai mielenterveystyön koetaan -
olevan merkki haavoittuvuudesta.
Ammattiurheilijat kokevat,
että vastustaja havaitsee haavoittuvuuden -
ja seuraavasta sopimuksesta päättävät ihmiset -
huomaavat sen myös.
Afroamerikkalaisessa yhteisössä on erityispiirre.
Ulkopuolisia ei haluta.
Se kertoo vakiintuneesta käsityksestä,
että ulkopuolisista ei ole apua.
Asioista ei siis saa kertoa muille.
Emme puhu niistä perhepiirissäkään.
Sanomme, että pojalla on ollut vaikeaa vuosia.
Ne ovat mielenterveysongelmia,
joihin ei puututa.
Olin Toronton päävalmentaja seitsemän vuotta -
ja tutustuin DeMariin hänen toisena NBA-vuotenaan,
ehkä kolmantena. Seurasin hänen kehitystään.
Olin perheineni Los Angelesissa. Olin valmentajana All Stars -ottelussa.
PÄÄVALMENTAJA
Luin herätessäni tviitin, jossa hän kertoi kärsivänsä -
ongelmista ja masennuksesta.
Järkytyin, koska en osannut odottaa sitä.
Kun kuulimme ongelmista, koimme henkilökohtaisella tasolla,
että olimme jättäneet hänet yksin.
Tunsin silloin, etten ollut antanut suhteessamme -
mahdollisuutta siitä kertomiseen.
DWANEN VAIMO
Tuntui siltä, että pallo oli täysin hukassa.
Sanoisin kyllä, Brenda,
että syynä on hyvin vahva selviytymismekanismi.
Aivan. -Syynä on osin,
että yksilö yrittää kieltää kärsimyksen.
Hän ei halua kertoa siitä.
Olen ylpeä, että hän teki siitä normaalia.
Siitä voidaan nyt puhua.
Oivalsin hänen ansiostaan, että olen tietämätön -
ja minulta puuttuu pätevyys ja keinot -
käsitellä sitä aluetta nuoren miehen elämässä.
Mennään, DJ!
Detroitiin siirtyessäni -
tri Yeagerin kaltaisen henkilön läsnäolo -
oli siksi ensimmäisiä pyyntöjäni.
Halusin mukaan ammattilaisen.
Kerro, miten voit henkisesti.
Miten toivuit loukkaantumisesta, joka vei sinut…
Keskustelun ensimmäiset sanat -
ovat ratkaisevia.
Monet ovat pop-terapeutteja ja -psykologeja.
Sanotaan, että nuorella on ahdistusta -
ja ehkä myös masennusta.
Eli hetkinen.
Miten masennus eroaa surusta?
Ihmiset eivät oikeastaan tiedä.
Miten ahdistus eroaa hermostumisesta?
Sitäkään ei tiedetä.
Sitä ei tarvitse kuvata kliinisin termein.
Se on pelaajille hyvin tärkeää.
Kuvaan omaa terapiaversiotani siten,
että se on vain keskustelua.
Kukaan ei vastusta keskustelua.
Miten aamu sujui?
Se oli hienoa. Teitte hyvää työtä.
Niinkö? -Kyllä.
Corey on ollut upea.
Kun hän tuli mukaan viime vuonna…
DETROIT PISTONSIN PELAAJA
…se oli suuri helpotus, koska pelaajat -
tavallaan luopuivat estoistaan.
Hän on meidän näköisemme -
ja voi puhua kaikesta, myös henkilökohtaisista asioista.
Kun kerron ongelmistani sinulle, tiedän, ettet voi ratkaista niitä.
Niin. -Mutta se helpottaa…
Se poistaa stressiä. -…painetta, vai mitä?
Hän on erityinen,
sillä hän ei vaadi mitään mutta haluaa samalla kaiken.
Hän haluaa meidän olevan parhaimmillamme.
Viimeiset kolme vuotta ovat olleet -
ehkäpä elämäni rankimmat.
Stressitekijöitä on paljon.
Kun kaikki sujuu hyvin kentällä,
elämä on hyvää.
Kun koripallossa menee huonommin -
tai asiat, joita ei voi hallita, vaikuttavat itseen, se järkyttää.
Hän pelaa NBA:ssa. Kaikki seuraavat meitä jatkuvasti.
LANGSTONIN VAIMO
On sosiaalista mediaa ja aina jokin tviitti -
tai Instagram-kuva.
On juoruja, jotka koskevat pelaajasiirtoja -
ja pelaajista luopumista.
Hänen vanhempansa ikääntyvät. Hän on nyt isä.
Painetta on aina.
Kun DeMar puhui masennuksesta,
se tavallaan mullisti NBA-maailman.
Useimmat eivät osanneet suhtautua asiaan.
Onko hän pehmoilija?
Onko hän vahva tästä puhuessaan?
Miten tämä vaikuttaa meidän tulevaisuuteemme?
Valmiina? Hymyile.
Mennään.
Mielenterveydestä puhutaan -
yleensä vasta kriisivaiheessa.
On kuitenkin parempi tajuta se aiemmin -
ja käsitellä asiaa nyt,
jotta kriisin tullessa -
on valmistautunut ja pystyy kohtaamaan sen.
Sunnuntai-iltapäivän uutiset.
KOBE BRYANT KUOLI ONNETTOMUUDESSA
Viisinkertainen NBA-voittaja ja arvokkain pelaaja Kobe Bryant -
kuoli iltapäivällä Los Angelesissa helikopterionnettomuudessa.
Saamme juuri asiasta lisätietoa.
Helikopterissa oli muiden uhrien lisäksi Kobe Bryant.
KOBE BRYANT MENEHTYI
Tippauksen voittaja -
eli Toronto antaa kellon käydä -
numero 24:n takia Kobe Bryantin muistoksi.
Minun oli pelattava sinä päivänä,
ja se oli elämäni vaikein peli.
Perhana…
Tarkoitan, että sanat…
Sitä ei voi kuvata sanoin.
Koben kuolema vaikutti kaikkiin -
mutta erityisesti näihin NBA-pelaajiin.
Liian usein suru ja menetys -
pyritään kieltämään, koska emme osaa käsitellä niitä.
Minun tehtäväni on ottaa ne puheeksi -
ja antaa kaikille heidän tarvitsemaansa tukea.
PELIPAIDAT KOBE BRYANTIN MUISTOLLE
Kunnioitamme Kobe Bryantin muistoa…
Haluan keskustella kanssanne lyhyesti,
miten voitte ja miltä teistä tuntuu.
Ihmiset kokevat surun eri tavoin.
Minä koen sen -
eri tavalla kuin sinä, ja se näyttää erilaiselta.
Aivan.
Kysyn aina kaikilta, kuka on oikeassa, jos suremme eri tavalla?
Kaikki ovat.
Selvä. Niin. -Se on minun tapani.
Niin. On hyvin tärkeää,
että siitä voi puhua.
Kului pari tuntia,
ja huomasin istuvani yhä samassa paikassa.
En ollut liikkunut.
Kun on pelannut häntä vastaan ja pitänyt häntä nuoruudessaan idolina,
se koskettaa syvältä.
Se on kuin avohaava, jota ei voi parantaa.
APULAISVALMENTAJA
Kun kuulin siitä, sanoin ensimmäiseksi…
Sanoin, ettei hän voi kuolla. Mitä se oikein tarkoitti?
Aivan. -Niin.
Se on rankkaa. -Niin on.
Se liittyy voittamattomuuteen.
Kuin… -Niin.
Hei, hän on elämää suurempi. Miten… -Niin.
Kobe ei voi olla poissa. -Aivan.
Kun sain pelata Kobea vastaan,
en ollut uskoa sitä todeksi.
Hän oli idolini.
Hän oli legenda. -Niin.
Hän onnistui kuljetuksissa, mutta sitten estin häntä.
Ajattelin, että hitto, estän Kobea.
Tiesin kaikkien kavereiden katsovan.
Kaikki katsoivat. -Koko NBA.
Ja kaverisi. -Niin.
Ajattelen, että jos en onnistu, peli on menetetty.
Minua pilkattaisiin.
Ja…
Sain häneltä nimmarin tossuihini pelin jälkeen.
Hän kannusti minua.
Tuo tarkoittaa, että muistot säilyvät.
Ne muistot? -Niin.
Kukaan ei voi viedä niitä.
Deuce istuu vieressäsi,
kun hän on 12- tai 14-vuotias ja kysyy, pelasitko Kobea vastaan.
Aivan. -Saat kertoa tästä.
Siitä tulee hienoa. -Niin, se on hienoa.
Katson nyt asiaa vanhemman ja isän näkökulmasta -
ja haluan helliä poikaani yhä enemmän.
Niin. -Koska huomisesta ei ole varmuutta.
Minulle avautui uusi näkökulma.
Se on paljon koripalloa suurempaa.
Pallo lakkaa vielä joskus pomppimasta.
Emme uhraa useinkaan aikaa toistemme ymmärtämiselle.
Tämä työ antaa minulle mahdollisuuden siihen.
Matkustan joukkueen kanssa ja olen läsnä.
Saan mahdollisuuden käydä intiimejä keskusteluja -
ja rakentaa luottamusta.
Menestymme, kun jatkamme sinnikkäästi tällä tiellä -
ja käymme näitä todella tärkeitä keskusteluja -
mielenterveyden rakentumisesta.
Meidän on kuitenkin ymmärrettävä asiaa ensin.
Olin 17-vuotias, kun lähdin Syracuseen.
Olin hyvin jännittynyt mutta innoissani.
Tiesin sen olevan hyvä valinta.
Ensimmäinen vuosi Syracusessa sujui hyvin.
Oli ystäviä, harrastuksia, hyviä arvosanoja ja kiinnostavia kursseja.
SYRACUSEN YLIOPISTO
Olin mukana kaikessa mahdollisessa.
Kuitenkin vuoden 2016 kesällä,
kun olin palannut vaihdosta ulkomailta,
isäni kuoli sydänkohtaukseen.
En voinut uskoa sitä.
Olin katatonisessa tilassa enkä puhunut kenellekään.
Omassa mielessäni ja vainoharhaisuudessani en vain uskonut sitä.
Luulin sitä vitsiksi.
En voinut uskoa sitä todeksi edes hautajaisissa.
Ajattelin kaikkien pilailevan kustannuksellani.
Kaikki tuntuivat olevan juonessa mukana.
Oli miten oli, kaikki olivat siinä mukana,
ja minä olin ulkopuolinen kohde.
Koin, että ennen isäni kuolemaa tapahtui jotain muuta,
ja kuolema -
tavallaan sysäsi kaiken eteenpäin.
Aloin eristäytyä enkä puhunut kenellekään.
Aloin myös kuulla ääniä siihen aikaan.
Ja…
Se tuntui todelliselta.
Ääni kertoi minulle ajatuksistani.
Se puhui epävarmuudesta.
Se kommentoi kaikkea tekemääni ja ajattelemaani.
Ajattelin, että muut käyttävät ääntä -
nöyryyttääkseen minua.
Todellisuus ja ajatukset tavallaan eroavat toisistaan.
Todellista elämää ja vainoharhoja on vaikea erottaa toisistaan.
Ennen kuin…
Ambar oli hyvin älykäs ja valpas.
Kun muutimme tähän maahan saadaksemme hänet kouluun,
opettaja tuli sanomaan, että tyttö on uskomattoman lahjakas.
AMBARIN ÄITI
Kun hänen isänsä kuoli odottamatta,
kaikki muuttui.
Hän palasi lomalta ja asui luonani -
muttei ollut entisensä.
Tarvitsin apua.
En uskonut kenenkään haluavan auttaa minua.
Tuntui, että kaikki olivat minua vastaan.
Muistan päivän, jolloin olin kotona -
ja ajattelin, että minun oli lähdettävä pois.
En voinut sietää alitajuisia viestejä, joita sain jatkuvasti.
En voinut sietää ajatuksiani.
Kuulin mielessäni jatkuvasti äänen,
joka kommentoi kaikkea tekemääni.
En kestänyt sitä. Halusin kuolla.
Äitini soitti ambulanssin, ja minut vietiin sairaalaan.
En saanut koskea häneen.
Halusin halata häntä ja sanoa olevani hänen tukenaan.
Sain silloin diagnoosin skitsofreniasta.
Sain kuulla pahimmat ennusteet,
joiden mukaan hän ei valmistuisi.
Tilastojen mukaan nuoret -
eivät valmistu siinä iässä eivätkä saa työtä,
koska he eivät pysty keskittymään. He siirtyvät työpaikasta toiseen.
He eivät voi elää normaalia elämää.
Ja he tekevät yleensä itsemurhan -
aikaisessa vaiheessa.
Lääkäri sanoi minulle niin.
Skitsofreniadiagnoosin antaminen tuomion kaltaisena ennusteena -
on loputtava.
TOHTORI
TOIPUMISEN PUOLESTAPUHUJA
Se ei ole totta vaan kliinistä mytologiaa.
Monet negatiiviset viestit -
ovat peräisin terveydenhoitojärjestelmästä ja kulttuuristamme.
Niillä kuvataan skitsofrenian sairastamista.
On yhä monia asioita, joita emme tunne.
Jotkut puhuvat skitsofreniasta neurokemiaan liittyvänä aivosairautena.
Jotkut väittävät sen periytyvän geeneissä.
Ennustamaton tekijä on trauma.
Edessämme on kuitenkin aina kärsivä ihminen.
Ihmisten kohteleminen kunnioittavasti -
ja hoivan näkökulmasta on kaiken pohja.
Tapasin sairaalassa tiimin, johon kuului psykiatreja,
terapeutteja ja sairaanhoitajia.
Skitsofrenian oireet alkavat yleensä näkyä -
noin 16-30-vuotiaana.
Käytämme yhteistä päätöksentekomallia,
jossa minä päätän lääkityksestä, koska olen hoitava psykiatri.
AMBARIN TERAPEUTTI
On myös sairaanhoitaja -
sekä koulutuksen ja työllistymisen asiantuntija,
joka kannustaa potilasta yhteistyöhön.
Jos koulutus on tärkeää, mietimme sen mahdollisuutta -
potilaan asuessa kotona, jolloin hän voi sopeutua -
tapahtuneeseen ja nykyhetkeen.
Hän oireili paljon kuuden kuukauden ajan.
Hän tuli terapiakäynnille -
äitinsä kanssa, ja he sanoivat olevansa hyvin huolissaan.
Hän sanoi, ettei suunnittele mitään.
Hän sanoi, ettei vahingoita itseään, mutta he olivat huolissaan.
Haluan vain olla rauhassa.
Sairauteni muoto -
estää sen minulta.
En voi olla rauhassa,
kun ääni seuraa minua jatkuvasti.
Ääni vain voimistui.
Melua on kaikkialla,
ja miten vitussa pystyn koskaan -
voimaan hyvin?
En ymmärrä.
Minulla oli hirveää äitini luona.
Hän ei osannut käsitellä skitsofreniapotilasta.
En syytä häntä, mutta olin helvetin masentunut.
En aina tiennyt, mikä päivä oli.
Nukuin suurimman osan päivästä.
Sain maanisen kohtauksen ja yritin itsemurhaa.
Olin vihainen, etten onnistunut eikä mikään…
Että minun oli yhä -
kuultava ääni herätessäni.
Tuntui, että…
Anteeksi... Etten onnistunut työssäni.
En tiennyt, mitä tehdä.
Meni hetki, ennen kuin koin Angelan olevan puolellani,
koska tunsin kaikkien olevan äänen puolella.
Ääni halusi nöyryyttää minua,
alistaa minua ja saada minut tuntemaan,
että koen hyökkäyksen.
Toisen sairaalajakson jälkeen -
tajusin, että olen oikeasti skitsofreenikko.
Halusin antaa heille mahdollisuuden auttaa minua.
Meni kuitenkin pitkään, ennen kuin hyväksyin diagnoosin.
Minun on yhä vaikea ymmärtää, ettei toista todellisuutta ole.
Ei ole toista paikkaa, jossa minun on oltava.
Ei ole muuta tekemistä tai paikkaa.
Tämä on elämääni.
Soitin taannoin äidilleni itkien.
Sanoin, että tämä on viimeinen kerta.
Lupasin voida paremmin.
Minä…
Sanoin sen päättyvän.
Juhlistamme elämääsi.
Sitä,
että olet elossa.
Tämä vuosi ja valokuva tuntui…
Tähän hymyyn päästiin kovalla työllä.
Kun Ambar teki lupauksen,
saimme hänet sitoutumaan hoitosuunnitelmaan -
keskittymällä nuorelle aikuiselle tärkeisiin asioihin.
Hänen oli tunnettava olevansa normaali, mitä se sitten merkitseekään.
Kouluun palaamista.
Ihmissuhteita, töitä ja luovuutta.
Tavoitteiden asettamista ja työskentelyä.
Oireiden hallitseminen tulevina vuosina -
on ratkaisevaa sen suhteen, vietänkö loppuelämäni -
kausittain psykiatrisessa hoidossa -
vai elänkö normaalia ja menestyksekästä elämää -
kuten monet muut skitsofreniadiagnoosin saaneet.
Olen aina halunnut olla itsenäinen.
Tämä on kirjaimellisesti ensimmäinen muuttopäiväni.
Onko? -On.
Toitko kaiken tänne tänään? -Toin.
Se oli hyvin hankalaa.
Tämä on epätodellista. Oma huone ja tila. Se on suuri askel. Se on aikuistumista.
Tämä nurkkaus on hieman sekaisin,
ja sängylläni on vaatekasa, joten pyydän anteeksi.
Mutta tässä se on.
Se oli aluksi…
Olin hyvin vihainen.
Olin raivoissani.
Kulttuurissani -
äiti ja tytär elävät yhdessä…
Ikuisesti. -…ikuisesti.
Luota minuun.
Sinun on ymmärrettävä, miten paljon -
tarvitsen itsenäisyyttä.
Olen siitä hyvin ylpeä.
Ja sinäkin tiedät sen.
Kiitos.
Ambarilla on säännöllisesti itsemurha-ajatuksia.
Hän ei suunnittele eikä tee sitä, mutta ajatus on olemassa.
Hän ajattelee, että se voisi helpottaa tilannetta.
On laukaisevia tekijöitä, ja minulla on huonoja päiviä,
jolloin koen päivän olleen kurja ja haluan itkeä.
Se ei tarkoita, että joudun ensiapuun.
Skitsofrenia saattaa pelottaa, mutta katsokaa Ambaria.
Hänellä on kokoaikatyö, ja hän suorittaa maisterintutkintoa.
Hän opiskelee ikuisesti.
Skitsofrenia on sellaista.
Useimmiten mieleni tapahtumissa ei ole järkeä.
Kun istun alas ja kirjoitan niistä,
alan ymmärtää niitä paremmin.
Toipuminen ei tapahdu yhdessä vaiheessa.
Se on jatkuva, pitkä ja rasittava tie.
Rauhan tunne syntyy, kun sen oivaltaa arjessa.
Sitä vastaan ei taistella vaan sen kanssa kuljetaan.
On mahdollista elää täyttä ja merkityksellistä elämää,
vaikka on saanut diagnoosin vakavasta psyykkisestä sairaudesta.
Minä sain skitsofreniadiagnoosin -
teini-ikäisenä,
ja halusin toipua siitä.
Minulla on tohtorin tutkinto kliinisestä psykologiasta.
Aamuherätys ja töihin lähteminen ovat hyviä lääkkeitä.
Ystävän tapaaminen lounaalla -
on tehokas lääke itselle.
Itseä voi lääkitä mukavilla asioilla.
Halusin mahdollisuuksien rajoissa ymmärtää paremmin tapahtumia -
ja sitä, miksi hermojärjestelmäni reagoi niin kuin reagoi.
Neljä vuotta sitten, vasta kun olit tavannut Megin…
Niin. -…aloit käsitellä asioita -
ja selvittää niitä.
Etkö ollut yrittänyt aiemmin? -En.
Totesin nopeasti, että jos halusin suhteen toimivan,
minun oli kohdattava menneisyyteni.
Koin nimittäin paljon vihaa.
En ollut vihainen Meghanille. Koin vain yleistä vihaa.
Hän tunnisti ja näki sen.
Mietin, miten korjata tilanne.
Oli palattava menneisyyteen,
kohdattava trauma, käsiteltävä sitä -
ja siirryttävä eteenpäin.
Olen nyt käynyt terapiassa yli neljä vuotta,
lähes viisi vuotta.
Minusta se on ennaltaehkäisyä.
Terapeutille ei tarvitse puhua joka päivä,
mutta on hyvä, jos joku voi opastaa -
ja kasvattaa tietoisuuttamme hetkinä, jolloin tunnemme taas tuskaa.
Hän voi auttaa toipumaan -
ja kertoa arjen keinoista,
joilla voimme estää ongelman kehittymisen suuremmaksi.
Olen aina halunnut kokeilla EMDR:ää.
Se oli yksi erilaisista hoitomenetelmistä,
joita halusin kokeilla.
En olisi suhtautunut siihen avoimesti, jos en olisi tehnyt töitä terapiassa -
vuosien ajan.
EMDR on kohtalaisen uusi hoitomuoto traumojen käsittelyyn.
PSYKOTERAPEUTTI JA EMDR-KONSULTTI
Olemme tietoisia henkilön traumasta,
kun hän tulee hoitoon.
Emme tarkastele vain oireita vaan mietimme,
mitkä elämän tapahtumat aiheuttivat oireet.
Se on yksi tärkeistä terapiamuodoista.
EMDR tarkoittaa silmänliiketerapiaa.
Ja EMDR:lle on erityistä potilaan stimulointi bilateraalisesti -
joko saamalla hänet liikuttamaan silmiään -
tai taputtelemalla häntä tai saamalla hänet taputtelemaan itseään.
EMDR vaikuttaa siten,
että se yhdistää trauman muiston -
vahvaan mielikuvaan turvassa olemisesta.
Traumaattista tapahtumaa pitää voida ajatella -
ilman emotionaalista ahdistusta,
joka liittyy siihen.
Henkilö ajattelee ikävää asiaa -
ja toistaa samalla rytmistä kaavaa.
Se luo muistolle uudenlaisen muodon.
Hei, Sanja. -Hei.
Mitä kuuluu?
Hyvää.
Voimmeko kohdistaa ajatukset tänään toiseen muistoon?
Selvä. Mistä haluat aloittaa?
Sanoit, että on neljä tai viisi muistoa,
jotka häiritsevät sinua jollain tavalla.
Ajattelin, että… Ensimmäinen on paluu Isoon-Britanniaan lentokoneella.
Olen lähes aina ollut huolissani ja levoton,
hieman jännittynyt ja kireä, palatessani Isoon-Britanniaan -
ja takaisin Lontooseen.
Enkä voinut koskaan ymmärtää, miksi.
En tiedostanut sitä nuorempana,
mutta tulin siitä tietoiseksi mentyäni terapiaan.
Mietin, miksi oloni on niin epämukava.
Lontoo on tietenkin tekijä, joka valitettavasti laukaisee asioita.
Äidilleni tapahtuneen sekä omien kokemusteni ja näkemäni takia.
Oliko lento erityinen -
vai tapahtuiko sama asia joka kerralla?
Niin käy joka kerralla.
Muistatko ensimmäisen kerran?
En muista sitä.
Muistan vain,
että se tuntui lähes ahdistavalta.
Se on ontto ja tyhjä olo,
joka muistuttaa hermostuksen tunnetta.
Onko se pelkoa?
Kaikki tuntuu kireältä.
Kun aloit tuntea sen kehossasi,
millaisia negatiivisia ajatuksia se herätti?
Koin, että minua ajetaan takaa,
ja tunsin itseni avuttomaksi.
Tiesin, etten voi tehdä asialle mitään.
Pakotietä ei ole.
Sitä ei voinut paeta.
Sitä voisi sanoa avuttomuuden tunteeksi.
Niin. -Olen avuton.
Kun ajattelet hetkeä ja mietit samalla olevasi avuton,
mitä haluaisit mieluummin ajatella itsestäsi tällä hetkellä?
En ole avuton. Se on…
Se kestää vain hetken.
Kun elää vilpittömästi, ei ole mitään pelättävää.
Ei ole mitään syytä huoleen.
Huomioi, mitä tunteita nousee esiin.
Koin surua.
Selvä. Missä kehosi osassa huomasit sen?
Tässä.
Selvä. Käsittelemme tätä samalla tavalla kuin viimeksi.
Ristitään käsivarret.
Palaa mielikuvaan ja ikäviin ajatuksiin.
Olet avuton. Huomioi, missä kohtaa kehoasi tunnet sen.
Huomioi kaikki, mitä nousee esiin.
Se alkoi teinivuosinani.
Lähdin Isosta-Britanniasta ensi kertaa -
paetakseni äitini kuolemaa seuranneita sivuvaikutuksia.
Menin Afrikkaan.
Olin siellä ainakin kaksi viikkoa.
Se tuntui parantavalta.
Koin olevani vapaa.
En ollut koskaan kokenut voivani paeta kaikkea sillä tavalla.
Sitten jouduin palaamaan Isoon-Britanniaan -
ja tiesin, mikä minua odotti siellä.
Tiesin, etten voinut paeta sitä, ja se oli pelottavaa.
Mitä huomasit?
Vain sen,
ja kyse on kai traumasta,
miten tunne ja menneisyyden hetket -
ovat hyvin vahvasti yhteydessä nykyhetkeen.
Selvä. Seuraa tuota ajatusta.
Anna kaikkien tunteiden ja tuntemusten nousta esiin.
Samoin muut muistot.
Mikä tahansa esiin nouseva on hyvää.
Ne kaikki tulevat… Ne vain palautuvat vanhaan…
Trauma on hyvin pitkälti -
sidottu tiettyyn paikkaan.
Selvä. Seuraa tuota ajatusta.
Huomioi se.
En tiedä, onko se tavoite, mutta erittäin mukavaa on,
että se tavallaan puhdistaa kovalevyni.
Tuntuu kirjaimellisesti siltä, että joka kerta, kun kohtaan muiston,
se on käsitelty. Se pyyhkiytyy pois.
Hienoa. Aivan. Se on tavoite.
Palataan siis alkuun.
Olet lentokoneessa turvavöissä.
Se on ensimmäinen mielikuva.
Ajattele sitä ja huomaa, mitä nousee esiin.
Rauhallisuutta ja voimaa.
Voimaa rauhallisuuden takia.
Vaikka EMDR-hoitoa suositellaan -
hyvin suuren trauman,
kuten tsunamin tai sodan, kokeneille,
hoidamme suurimman osan ajasta aikuisia,
joilla on haitallisia lapsuusmuistoja -
tai kokemuksia, joita muisti ei tallentanut oikein.
Silloin hoitaa lasta, vaikka huoneessa on 50-vuotias.
Yksi elämän suurimmista oppitunneista on,
että joskus on palattava -
kohtaamaan hyvin epämukavia tilanteita -
ja käsiteltävä niitä voidakseen parantua.
Olen saanut terapiasta välineitä ottaa vastuun mistä tahansa.
Siksi olen tässä nyt, ja siksi myös vaimoni on kanssani.
Kun kokee olevansa ansassa perheen sisällä…
Lähteminen ei ollut mahdollista.
Kun tein päätöksen perheeni takia,
sain yhä kuulla, ettei se ollut mahdollista.
Ajattelin, miten pahaksi tilanteen on mentävä, ennen kuin saan luvan.
Vaimoni halusi päättää elämänsä.
Tilanne oli edennyt liian pitkälle.
Kadunko mitään?
Kyllä. Kadun eniten sitä, etten ottanut vahvemmin kantaa -
vaimoni ja minun suhteen alkuvaiheessa ja vastustanut rasismia.
Historia toisti itseään.
Äitini kuoli ajojahdissa, kun hän oli suhteessa mieheen,
joka ei ollut valkoinen.
Katsokaa, miten nyt kävi.
Historian voi sanoa toistavan itseään.
He olisivat jatkaneet, kunnes hän kuolee.
Se oli laukaiseva tekijä…
Olisin voinut menettää toisen elämäni naisen.
Luetteloon oli tulossa uusi nimi.
Kaikki palautuu samoihin ihmisiin, liiketoimintamalliin -
ja elinkeinoon.
Kun olin nuorempi, isäni tapasi sanoa -
sekä Williamille että minulle,
että kokisimme saman kuin hänkin.
Siinä ei ole järkeä.
Jos kärsii itse, se ei tarkoita, että omien lasten on kärsittävä.
Asia on päinvastoin.
Jos kärsii, on tehtävä kaikkensa varmistaakseen,
että omista kielteisistä kokemuksista huolimatta -
lasten asiat voivat olla paremmin.
Asetimme mielenterveytemme etusijalle.
Teimme niin, ja toimimme samoin jatkossakin.
Eikö kyse olekin kierteen katkaisemisesta?
Varmistamisesta, ettei historia toista itseään?
Vaikka on kokenut kipua ja tuskaa, sitä ei voi siirtää muille.
Lapset kokevat traumaattiset tapahtumat eri tavalla kuin aikuiset.
Sitä voi verrata myrskyn nousemiseen.
Aikuiset ovat vahvoja puita, joilla on hyvät juuret…
LASTENPSYKIATRI
…ja trauma osuu vain oksistoon.
En vähättele sitä. Sekin on suuri ongelma.
Aikuiset voivat kuitenkin selviytyä siitä. He voivat käsitellä asiaa.
Lapsi on kuitenkin pieni pensas. Hän ei ole vahva.
Jos emme puutu asiaan, heidän kasvaessaan juuret -
eivät kestä myrskyjä.
Jopa leppeä tuulenvire -
voi vahingoittaa heitä tulevaisuudessa.
On siis tärkeämpää keskittyä ensin lasten traumoihin,
koska mahdollisuudet parantumiseen ja toipumiseen ovat valtavat.
KREIKKA
Fawzi. Hei, Fawzi.
Niin.
Mitä? Heräsitkö juuri? -Kyllä.
Kun tulimme tänne, rantauduimme tuonne.
Missä sinä tulit maihin?
En tullut maihin tuolla.
Tulin tuon vuoren takaa, ja tulimme tuolle rannalle.
Kolme tuntia rantautumisen jälkeen kreikkalaiset alkoivat valittaa meistä -
ja poliisit tulivat ja veivät meidät.
Yhdellä kerralla polttoaine loppui keskellä merta ja palasimme takaisin.
Yritittekö tulla meriteitse kahdesti?
Kolme kertaa.
Ymmärrätkö, että jos tapaat heiveröisen nuoren,
vaikkapa kreikkalaisen pojan, joka on peloissaan,
voit auttaa häntä?
Voit kertoa, että olet Fawzi Syyriasta -
ja selvisit sodasta ja ylitit merta -
pienessä veneessä kolmella vaarallisella matkalla.
Älkää koskaan unohtako, että olette meren ylittäneitä sankareita.
Se on hyvin tärkeää.
Löydämme sen tänään.
KREIKKA, LOKAKUU 2015
Vuonna 2015 -
todistin yhtä historian hirveimmistä pakolaiskriiseistä.
Ensin veneitä oli kaksi tai kolme. Sitten 30 ja pian 100.
Ihmisiä saapui noin neljännesmiljoona.
Olin yksi harvoista lääkäreistä rannalla.
Elvytin ihmisiä. Minuun luotettiin…
Kaikki katsoivat saapunutta lääkäriä.
He odottivat, että vahvistan kuoleman.
Siinä se. En voi tehdä enempää.
Selvä. -Osoitetaan hänelle kunnioitusta.
No niin.
Onnistuin 21 elvytyksessä. Kuusi ihmistä menehtyi.
…10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19…
…21, 22, 23, 24, 25…
Aivan.
Traumasta ei kärsi vain keho.
Kyse ei ole vain kehosta, jota kirurgin on leikattava.
Myös mieli on koetuksella, ja sitä on hoidettava.
Meni 21 päivää siihen,
että minä ja kaunis ja viisas vaimoni -
Maria perustimme Humanity Crew'n.
Olemme tehneet tätä siitä lähtien.
Keskitymme psyykkiseen matkaan -
saadaksemme heidät löytämään jälleen taakse jääneen sielun ja mielen.
Näytän eri asioista kertovia kortteja.
Valitsette kortin tuntemustenne perusteella.
Valitkaa kortti, joka herättää teissä hyviä muistoja.
Muistelkaa senhetkisiä asioita, kuten ääniä, tuoksuja,
muistoja ja nimiä.
Mitä tahansa.
Selvä, laitetaan kortit esille.
Ottakaa kukin yksi paperi.
Pankaa kortti paperille.
Piirtäkää sitten kortin ympärille asioita,
joiden koette täydentävän muistoa.
Mitä valitsitte? Minkä kortin poimitte? Kertokaa siitä. Kuka haluaa aloittaa?
Kun olin lastentarhassa,
meidät vietiin huvipuistoon.
Saimme mehua ja keksejä.
Hienoa!
Fawzi?
Muistan, kun pelasin Syyriassa shakkia serkkujeni, tätieni ja äitini kanssa.
Nauroimme ja olimme iloisia.
Meistä tekee erityisiä se, että meissä on sekä hyvää että pahaa.
Sisällämme on sekä iloa että surua.
Meidän on hallittava niitä.
Meidän on päästävä eroon surusta ja säilytettävä ilo.
Juuri niin.
Jotta pääsemme surusta eroon, siitä on puhuttava.
Se on kuin sisässämme hehkuva kekäle, emmekä tiedä, miten sen voi sammuttaa.
Lämpöä on päästettävä ulos, kunnes tuli on sammunut täysin.
Voisimme kaataa sen päälle vettä.
Kuten näette, on myös kortteja, jotka muistuttavat vaikeista -
tapahtumista elämässänne.
Asioista, jotka aiheuttavat tuskaa ja ovat surullisia ja hirveitä.
Haluamme sammuttaa ne.
Etsikää kortti, joka muistuttaa -
kaikista vaikeista asioista.
Fawzi, katso piirustusta -
ja mieti sitten kehoasi ja kerro tuntemuksistasi.
Olin surullinen, kun lentokoneet pommittivat Idlibiä Syyriassa.
Kerran ikkunamme hajosi pommikoneen takia.
Pysähdy ja hengitä syvään.
Onko tämä vaikein löytämäsi muisto?
Kaikkein vaikeinta oli viimeinen pommitus.
Suurin osa ihmisistä kuoli pommituksiin, joita tehtiin puolen tunnin välein.
Kuka tuntemasi kuoli?
Veljeni kuoli, kun leikkikentälle osui pommi.
Myös tätini kuoli.
Allah häntä armahtakoon.
Mistä on kaikkein pelottavinta puhua, Fawzi?
Pelkään eniten puhua veljeni kuolemasta.
Haluatko, että puhumme siitä kahden myöhemmin?
En pysty puhumaan siitä, koska alan itkeä.
Siinä ei ole mitään pahaa.
Kun kerroit meille tarinasi, minä itkin.
Tuntuu, että alat itkeä nyt.
Itkeminen ei ole vaarallista.
Tule huomenna, niin puhutaan.
Täydellistä.
Fawzi-kulta, älä pelkää.
Tule, Aboud, sinä sankari.
Älä unohda, että meidän on pidettävä heidän lisäkseen huolta myös itsestämme.
Meillä on edessämme pitkä päivä ja monia muita tehtäviä.
On hyvin tärkeää, että sulattelemme asiaa.
Mitä koet juuri nyt?
Mitä tunnet sisälläsi?
Pitäisi ehkä lopettaa työnteko.
Tiedät, ettemme voi.
Essam, tiedämme, ettemme voi lopettaa.
Jos emme tee tätä työtä, kuka sen tekee?
Voitko kuvitella, että näillä pojilla on elämässään turvapaikkoja?
Samoin meillä.
Yritän löytää omaani.
Mitä lapsiin tulee, meillä on hyvä mahdollisuus -
helpottaa tilannetta ja asettaa asiat uuteen yhteyteen,
mutta voimme myös muuttaa asioita.
Missä istumme?
Samassa paikassa kuin eilen.
Haluaisitko istua tässä?
Tässä.
Selvä, oletko mukana?
Olen.
Vai oletko vain vähän mukana?
En.
Pelottaako sinua?
Ei kovin paljon.
Pelkäätkö, että puhumme jostain -
sinua pelottavasta aiheesta?
Ainoa asia, josta en puhu mielelläni, ovat pommitukset.
Siksi pelko on voitettava. Sinussa on paljon iloa.
Hymyilet aina, joten voisimme voittaa kaiken pelon.
Se on tässä.
Et halunnut puhua veljestäsi,
kun puhuimme pommituksista.
Se tarina pelottaa minua.
Mitä muistat siitä?
Se hirvittää minua, koska veljeni kuoltua -
en nähnyt hänen päätään.
Hän räjähti kappaleiksi.
Menitkö sinä hänen luokseen?
Olitko mukana leikkikentällä?
En.
Häneen osui, kun hän pelasi palloa, ja hänen ystävänsä kertoivat meille.
Juoksin sinne mutten nähnyt häntä. Mitään ei ollut jäljellä.
Miten surullinen olet asteikolla nollasta kymmeneen?
Seitsemän kymmenestä.
Jos haluaa auttaa jotakuta toipumaan traumasta,
on tehtävä kaikki voitavansa -
päästäkseen mahdollisimman lähelle trauman tapahtumapaikkaa -
ja tapahtuma-aikaa.
Se ei kuitenkaan ole välttämätöntä.
Fawzi puhuu eniten Syyrian tapahtumista.
Korttien ja mielikuvituksen avulla -
saamme hänet palaamaan kyseisiin hetkiin -
ja käsittelemään niitä rauhallisesti turvallisessa paikassa.
Hengitä ja katso sitä vielä kerran.
Hengitä oikein syvään.
Onko jokin tapahtuma tai kuva, jonka yrität unohtaa?
Yritän unohtaa veljeni mutten voi.
Mitä tarkoitat, kun sanot, että yrität olla muistelematta veljeäsi?
Tarkoitan sitä,
että alan itkeä ja tulen surulliseksi, kun ajattelen häntä.
Voimmeko poistaa tämän kuvan? Alan nimittäin itkeä.
Mitä?
Alan nyt itkeä.
Mikset itkisi?
Mitä näit, kun menit leikkikentälle -
pommituksen jälkeen äitisi kanssa?
Minäkö? Tuntui kuin sydämeni olisi pysähtynyt.
Äitini huusi, kunnes hän lamaantui eikä voinut liikuttaa jalkaansa.
Älä pelkää puhua ja itkeä.
Sisälläsi on sota.
Hyvät muistot taistelevat huonoja vastaan.
Se, millainen olet ensi vuonna -
ja kymmenien vuosien päästä,
on taistelun voittajan käsissä.
Siksi sinun on varmistettava voittosi -
taistelemalla huonoja muistoja vastaan.
Aivan.
Haluatko kokeilla jotain jännittävää?
Haluan.
Tämä olet sinä. Näen sinut oikeasti tällaisena.
Haluan sinun piirtävän tai värittävän sankarin,
Fawzin.
Fawzi on nimittäin sankari.
Olet vahvempi kuin Teräsmies ja Hämähäkkimies.
Olet Super-Fawzi.
Super-Fawzi ei pukeudu kuin muut.
Mitkä ominaisuudet tekevät sinusta sankarin?
Minusta rohkeus on ainoa asia, josta saa voimaa.
Aivoni ja ajatukseni.
Se on hyvin yksinkertaista ennaltaehkäisyä.
On paljon helpompaa ehkäistä kuin hoitaa myöhemmin.
Sanon häntä Super-Fawziksi.
Super-Fawzi.
On vain oltava oikeassa paikassa,
käsiteltävä traumaattista kokemusta -
ja muutettava se joksikin hyväksi.
Se on meille "kultainen hetki".
Haluan ilmaista kaikki syvät tunteet.
Mitä muuta haluan päästää ulos?
Haluan päästää vihan sisältäni.
Fawzi ja hänen sisaruksensa ja ystävänsä ovat sankareita.
Uskon oikeasti, että he ovat sankareita.
Tehtävämme on auttaa heitä käsittelemään traumaa -
sekä löytämään hyviä muistoja -
ja palauttamaan ne mieleen.
Tekstitys: Liisa Sippola