Sen je u konce.
ZALOŽENO NA KNIZE OD DAVIDA HEPWORTHA
- Roku 1971… - Hudba promlouvala.
Svět se měnil.
V roce 1971 jsme utvářeli 21. století.
Když hudba změnila úplně všechno
HVĚZDNÝ MUŽ
Angličani tehdy nemluvili, když byli sjetí.
ČASOPIS ROLLING STONE
Mohli jste klidně sedět tři hodiny v místnosti s 12 lidma a poslouchat hudbu.
Poté co všichni odešli, jste ani nevěděli, co to bylo za lidi.
VYDÁNO ROKU 1971
Jel jsem ke komusi do Battersea a byl u něj jakýsi kamarád.
Byl to chlapík s dlouhýma vlasama a vypadal jako Lauren Bacall.
Uměl ubalit ten nejlepší joint z pěti papírků, co jsem kdy viděl.
Říkám vám to proto, že to byl Bowie.
Ale já nevěděl, kdo to je.
V Londýně roce 1971 ještě Bowie nebyl Bowie.
Já si jako rockový zpěvák nebo rocková hvězda nepřipadal.
V té době jsem měl pocit, že nejsem dostatečně schopný.
Věděl jsem však zcela přesně, co chci dělat.
A to hledat něco nového.
Co bych chtěl vidět na pódiu, co by mě opravdu zaujalo?
Tehdy mi připadalo zajímavé se pokusit přijít s něčím radikálně odlišným.
V Anglii začínalo být vše tak trochu zkostnatělé.
Tuto zemi chci mít ráda, protože je to země mého manžela,
a myslím, že je to tu velmi zajímavé.
Ale jste moc nostalgičtí. Neustále mluvíte o minulosti,
ale musíme žít v přítomnosti.
Na minulost můžete zapomenout.
Ministr hospodářství Západního Německa řekl…
- Promiňte, ne. - Spěcháte?
Ministr Západního Německa řekl,
že byznysmeni, co nosí buřinky,
jsou ve svém počínání až moc tradicionální. Souhlasíte?
To bych neřekl.
Jestli vstoupíme na jednotný trh, budete muset tuto image opustit?
Ne, to bych neřekl.
Řekl, že britští byznysmeni, co nosí buřinky…
Co je vám sakra do toho? Odprejskněte!
Otevři svoji krabici
STRANA B ALBA POWER TO THE PEOPLE V BRITÁNII VYDÁNO ROKU 1971
Otevři svoji krabici
Otevři svoje kalhoty
Rozevři svoje stehna
Rozevři svoje nohy…
Chtěl bych se vás zeptat na tu vaši současnou tvůrčí fázi.
Hlavně vy, Johne, musíte uznat,
že jste se tím odcizil lidem, kteří vás v této zemi měli rádi.
- Hodně lidem? - Ano. Myslím, že už vám nerozumí.
YOKO: TUHLE PÍSNIČKU ZAKÁZALI A MYSLÍM, ŽE JE TO PROTO, ŽE JSEM ŽENA
DJ Z BBC RADIO 1
Lidi si o nich mysleli, že jsou podivíni. Vůbec jim nedůvěřovali.
Lidé měli pocit, že je undergroundová kultura pod dohledem.
Bála jsem se, že establishment vytáhne kulturu mládeže tam,
kde byla před Beatles,
a že se vrátíme do bezpečného středního proudu.
Musela jsem lidi pobízet, aby necítili nostalgii a netoužili po 60. letech.
K ničemu to není. Soustřeďte se na současnost.
PROBUĎTE SE, MRTVOLY
VYDÁNO ROKU 1971
V té době mi bylo 15.
FILMOVÝ REŽISÉR A DJ
Snažil jsem se zjistit, kam zapadám.
Toto je Národní fronta.
ZASTAVTE IMIGRACI
Jsme strana, která říká, že mají být Británie a Britové na prvním místě.
Byl jsem z první generace černochů, co se narodili v Británii.
Malovaly se graffiti s dvoumetrovými bílými slovy:
„Británie musí zůstat bílá.“
ENOCH MÁ PRAVDU
Chodili jsme kolem toho každý den.
BRITÁNIE MUSÍ ZŮSTAT BÍLÁ
Kdybych vyrůstal v Americe, měl bych občanská práva.
Jenže já Američan nebyl.
Byl jsem ve věku, kdy byly hudba a styl fakt důležité.
Hledali jsme si vlastní styl pomocí hudby, ke které jsme měli přístup.
A vzhlíželi jsme k zemi rodičů.
HNUTÍ BLACK PANTHER
Na hudbě je dobré to
NAHRÁNO ROKU 1971
- Slyšíš ji - Necítíš bolest
Říkám
Na hudbě je dobré to Že když ji slyšíš
Necítíš bolest
Pusť mi hudbu, jo Pusť mi hudbu hned teď
- Tohle je - Trench town rock
Na to nekoukejte
Trench town rock
Velký ryby nebo šproty
- Trench town rock - Sníš, co sis nadrobil
- Trench town rock - A ví to jen Jah
- Trench town rock - Nikdy bych se neobrátil zády
- Trench town rock - Dal…
Je to hudba zrozená z intenzivního lidského utrpení,
zrozená v jiné zemi a po boku lidí, které čeká revoluce.
- Rytmus - Je to Kingston 12
- Rytmus - Je to Kingston 12…
Hudba je dobrá. Hudba je uklidňující,
ale teď tady máme reggae hudbu, rasta hudbu.
A tato hudba je nebezpečná.
Chceš mi ublížit
Neznám hudbu, která by to měla těžké jako reggae.
Nechtějí ji hrát, protože ta hudba lidi učí, aby byli sami sebou.
Reggae je hudba, která bojuje za utlačované lidi kdekoliv na Zemi.
Ukazuje jim svobodu.
Necítíš bolest
Pusť mi hudbu, jo Pusť mi hudbu hned teď…
Na konci 60. a na začátku 70. let v rádiu moc jamajské hudby nehrálo.
Establishment se snažil tyto alternativní hlasy potlačovat.
Lidi pořád říkají, jak je těžké dostat reggae do rádia.
Existuje vůči této hudbě určitý odpor?
Do BBC je těžké dostat cokoliv. Je jedno, jestli reggae nebo něco jiného.
Všechny hudební styly mají svůj vlastní pořad, ale reggae ho nemá.
Nejde to ani pustit, třeba třikrát čtyřikrát,
aby se lidi mohli rozhodnout, jestli se jim to líbí, nebo ne.
Kdyby naše hudba měla volnou cestu…
REGGAE UMĚLEC
…jako třeba dálnici, tak by ji znali lidé z celého světa.
Děláme totiž špičkovou hudbu.
Z ALBA SOUL REVOLUTION VYDÁNO ROKU 1971
Chce zahýbat tvýma tančícíma nohama…
Reggae bylo okrajové,
ale začalo nám dávat jakousi rovnost s bílými.
Ukázalo nám to cestu kupředu.
Chci, aby ses poznal…
Vyrostl jsem v podivném dualismu.
Kdo vyrůstal v černošské komunitě, tak rock neposlouchal.
Nad tím, že mám rád určitou hudbu, jsem se ale nezamýšlel.
Jen jsem věděl, že ve mně rezonuje.
Doma jsem tedy poslouchal reggae,
ale ve škole jsem poslouchal Stouny, The Kinks a Beatles.
A v roce 1971, když mi bylo 15, jsem uviděl The Who.
Byl to zcela nový zvukový experiment. Něco jiného. Líbilo se mi to.
Byl jsem tak pět metrů od pódia.
Viděl jsem, jak to přede mnou rozbalili. Změnilo mi to život.
Kdo jsou The Who? The Who jsou The Who.
The Who představovali mladou generaci.
Představovali rebelství, hluk
a také vážnost vůči tomu, co brali vážně: rock.
Pete Townshend skládá písně. Složil Tommy.
Udělat pak něco jako Tommy bylo neuvěřitelně těžké. Bylo to něco.
Změnilo nás to, ale otevřelo nám to další velkou otázku.
„Co uděláme dál?“
Udělali jste s těmi penězi, které jste vydělali, něco zajímavého?
Jediné užitečné bylo to, že jsem si postavil studio.
Je to pro mě to naprosto nejdůležitější v životě,
stejně jako kapela.
Umožňuje mi to vyjádřit všechny moje nápady.
Takhle to mají všichni velmi úspěšní kreativní lidé.
HUDEBNÍ PRODUCENT
Jakmile toho dosáhnete, co chcete dělat pak? Co potom?
Změny v nahrávacím procesu v roce 1971
umožňovaly více možností nahrávání.
A ty Pete využil.
Vždycky mi přišlo, že beru rock moc vážně,
ale je těžké přijít na to, proč to tak je.
Proč jsem do toho tak zabraný?
A jsem tomu oddaný, jako by to mělo změnit společnost.
Slyšel jsem o syntetizátorech a o hudebních počítačích.
Viděl jsem, že přichází revoluce.
Píšete o světovém elektronickém sjednocení.
O globální vesnici, ve které jsou všichni.
Prostřednictvím televize nebo nových elektronických médií.
VYDÁNO ROKU 1971
Tento stroj funguje tak,
že tady ty knoflíky nastavíte do určitého vzorce a pak ho zapnete.
POČÍTAČOVÝ VĚDEC, MIT
Podle nastaveného vzorce to zahraje melodii.
Každá domácnost bude mít počítač…
FILOZOF
…a budete mít přístup k veškerým filmům, zábavě a informacím.
Elektronika je nejvhodnější…
PRŮKOPNÍK ELEKTRONICKÉ HUDBY
…technologie pro 20. století.
Není důvod, proč by hudebníci ve 20. století
neměli využívat elektronických nástrojů.
HUDEBNÍK
Věřím, že využívání elektroniky
improvizujícími umělci je budoucnost. Bude to hudba 70. let.
O BUDOUCNOSTI ROCKU
Tehdy jsem pracoval na velmi ambiciózním projektu Lifehouse,
měl to být film.
Mělo to antiutopickou myšlenku, že média, elektronika…
NAHRÁNO ROKU 1971
…a technologie změní společnost.
Představoval jsem si svět s velmi znečištěným vzduchem
a že by bylo v podstatě nemožné žít venku.
Vláda tedy udělala to, že nás zavřela doma
a krmila nás zábavou, abychom byli šťastní,
zatímco to ovzduší čistili.
Na televizi se dívám od půl páté tak do půlnoci.
A pak jdu spát.
Ničím jiným se nebavím. Nic jiného nemám.
Říkal jsem tomu „síť“.
Globální systém komunikace, ve kterém se lidem něco podstrkuje…
Lidský mozek je elektrické zařízení.
…a bude to tajně hlídané a cenzurované.
Databanka s vaší kompletní anamnézou,
vašimi financemi, pokutami za parkování a vším.
Je to dost otřesná představa.
Jakmile by nás dostali a začali nám podstrkovat ty pořady,
tak bychom si mysleli, že máme přístup ke všemu,
protože je toho hodně, je to přesvědčivé a krásné.
Západní svět je na tripu, ale přitom je při vědomí.
Všichni jsme sjetí technologiemi.
Byla to předtucha,
že půjde všechno do háje, ale že to hudba zvrátí.
Poslal mi demonahrávky a scénář
k filmu Lifehouse, který chtěl natočit.
Přečetl jsem si ho, ale moc jsem mu nerozuměl.
A ukázalo se, že mu nerozuměl nikdo, kdo si ho četl.
Hodně lidí řeklo, že to je blbost a že jsem blázen.
Nešlo mi kapelu přesvědčit, že to je dobrý.
Hudba, kterou složil, byla extrémně inovativní
určitým použitím syntezátoru.
Stejně jsem si myslel, že bychom měli natočit album.
Měli jsme potíže pochopit, co Pete na těch demonahrávkách natočil,
a udělat to ve stylu The Who.
Lidi z kapely, hlavně Keith a Roger,
vždycky chtěli skládat písničky tak jako ostatní kapely.
Prostě sedět a jamovat.
Vzal jsem mu tu 8-track kazetu a vytáhl z toho ten syntezátor
a pak jsem ji sestříhal a začal z toho dělat písničku.
Rozstříhal jsem to a něco jsem z toho udělal.
Pak to přestříhal Glyn Johns
a pak jsme přidali bubny, kytary a pak jsem napsal text.
Dostávali jsme se k něčemu, co vypadalo jako čtyřminutová rocková písnička.
Kapele jsem to pustil do sluchátek
a oni hráli k tomu syntezátoru, který byl už natočený.
Z ALBA WHO'S NEXT VYDÁNO ROKU 1971
Tady v polích
O jídlo bojuju
Makám, abych přežil
Nemusím bojovat
Abych dokázal, že mám pravdu
Nepotřebuju odpuštění
Jo
Nebreč
Nepozvedávej oči
Je to jen puberťácká pustina
Bylo čím dál těžší
dělat na kytaru, basu a bubny něco originálního.
Zkrátka na tradiční nástroje.
Lidé, kteří měli vizi a ty technologie,
byli ti, kteří se v té době stali průkopníky.
Mohli jste vytvářet zvuky, které nikdy nikdo neslyšel.
NAHRÁNO A VYDÁNO ROKU 1971
Posloucháte BBC Londýn.
Je úterý 29. června a za 20 minut bude 18:00.
Probíhá soud, ve kterém lidem hrozí vězení,
protože dovolili několika dětem, aby se vyjádřily.
Je to zhoupnutí kyvadla.
Je to viktoriánská doba po období regentství.
Jsme teď nejspíš na vrcholu pohybu kyvadla.
A protože vše zašlo trochu moc daleko,
svobodná atmosféra se začíná přiškrcovat.
OLD BAILEY LONDÝNSKÝ TRESTNÍ TRIBUNÁL
Soud s OZem byl soudem 60. let.
OBHÁJCE OZU
Děly se v té době hrozné věci.
Drogy, rokenrol a šukání v ulicích.
Obžaloba prohlásila,
že tyto věci OZ propagoval.
Že se v království pokouší zkazit morálku mladých.
RUPERTOVI JE CESTA ZAVŘENÁ
Bylo to velmi vážné obvinění.
TO MI HO PODRŽTE!! JE TO PANNA!! SKVĚLÉ!
MEDVÍDEK RUPERT A CIKÁNSKÁ PANNA
POROTA OZU VYSLECHLA O ZTRACENÉ NEVINNOSTI
OZ vzal nevinnou, čistou anglickou tradici a udělal ji škodlivou.
Z medvídka Ruperta udělali sexuálního predátora.
A museli za to být potrestáni.
Chodit každý den do Old Bailey bylo něco.
Bylo to velmi důstojné a samozřejmě tam nosili paruky.
Všichni mluvili tak urozeně,
že cokoliv, co řekli, znělo jako pozvánka k odpolednímu čaji.
Přišli jsme do soudní síně a s Louise jsme si sedly dozadu.
ŽURNALISTKA A SPISOVATELKA
Balkon pro veřejnost byl pokaždé úplně nacpaný.
Bylo to často hodně vypjaté.
Ale taky to občas bylo k popukání.
Děly se tam divné věci.
Celkem hodně pozornosti se věnovalo maličké reklamě,
kterou jsem ani nikdy nezaznamenala. Týkala se novin Suck.
Popisoval se tam cunnilingus. Nějaká žena psala, že se jí to líbí.
Našeho odborníka na sociologii se soudce Argyle zeptal,
co tím slovem „cunnilinctus“ myslí.
Vyslovoval to jako název nějakého léku proti kašli.
A on na to řekl: „Cucání, pane. Nebo lízání nebo sání.
Když jsem byl u námořnictva, pane, říkali jsme tomu ‚jódlování v kaňonu‘.“
Soud se táhl dlouho.
ČASOPIS OZ
Nikam se ty řeči neposunuly.
Zakončilo se to tedy závěrečnými proslovy.
Soudce našimi svědky od samého začátku opovrhoval.
Důkazy, které dostal, nepředal porotě zcela přesně.
Bylo to nekonečné.
Všem, co tam byli, bylo jasné, že je ten soudce prostě nesnášel.
Existovalo jakési fundamentalistické hnutí,
které chtělo vrátit tradiční hodnoty čistoty a neposkvrněnosti
a chtělo se zbavit časopisu OZ.
A on nacházel způsoby, jak je poslat do vězení.
Z ALBA MASTER OF REALITY VYDÁNO V ČERVENCI 1971
SVOBODA JE PROTIPRÁVNÍ
Je tu konec pětitýdenního procesu,
nejdelšího slyšení ohledně obscénností v britské historii.
Establishment tento verdikt považuje za vítězství sil dobra.
Pro mladé je to katastrofa
a svůj hněv a frustraci vyjadřují
pohanským rituálem plným hluku a ohně.
Revoluci mají v hlavě
Děti začínají pochodovat
Proti světu, ve kterém musejí žít
A vší nenávisti, kterou v srdci mají
Už je nebaví, že s nimi někdo zametá
A říká jim, co mají dělat
Budou bojovat se světem Dokud nevyhrají
A nebude jimi protékat láska Jo…
Tehdy mě ani nenapadlo,
že bychom za to, co jsme udělali, šli do vězení.
Soudce Argyle nařídil dozorcům,
aby nám ostříhali vlasy.
Byla to nehoráznost.
Došlo nám, že jsme narazili na něco závažného,
ale měli jsme hrozně málo peněz,
takže jsme využili to, že jsme měli kontakt na Johna Lennona.
OZ ČEKÁ NA KAUCI
Navrhl, že pro OZ něco složí. Že složí písničku.
Je to prostě nechutný fašismus.
A „God Save Us“ pomůže zaplatit jejich náklady
nebo cokoliv, co budou potřebovat.
Myslím, že bychom z té nahrávky pár tisíc liber dostat mohli.
Takže kupujte, lidi, ať pomůžete OZu.
A dejte to pak třeba sestře
nebo si to nechte jako suvenýr.
STRANA B ALBA GOD SAVE US VYDÁNO V ČERVENCI 1971
Udělej oz
Udělej oz, kotě
Udělej oz…
Proč myslíte, že je měli odsoudit?
Aby to byl příklad pro ostatní.
Všechno je čím dál benevolentnější. Nemáme žádné soukromí.
Co si o tom myslíte?
Že si o to říkali.
Měli je zavřít a nepustit je.
Byl to fakt průser.
John Lennon a Yoko Ono proti tomu rozsudku demonstrovali.
Za tak malý přestupek do vězení ještě nikdy nikoho neposlali.
Ihned jsme se odvolali.
Pro Anglii to byl zlomový moment.
Mohli jste s nimi nesouhlasit a zároveň jste je chtěli poslat do vězení.
Snažili jste se potlačit něco, nad čím jste neměli kontrolu.
Byla to kulturní revoluce.
Nevíte, co se děje. A takhle to pokračuje pořád dál.
Jakmile Pandořinu skříňku otevřete, už nejde zavřít.
BERLÍN, ZÁPADNÍ NĚMECKO
NAHRÁNO ROKU 1971
Když bydlíte v Berlíně, musíte si zvyknout na nenormální věci.
Dobrým příkladem je třeba tady ta zeď.
Každý týden se někdo snaží utéct z Východního Německa.
Občas někoho zastřelí.
V Západním Berlíně si na to ale musíte zvyknout, abyste tu přežili.
V Německu byl obrovský hlad po klidném životě.
A po tom, mít vše pod kontrolou
a prostě neriskovat.
Nic neměnit. Prostě být v bezpečí.
V Západním Berlíně je více než čtvrtině populace přes 65 let.
Je to tišší a provinčnější město, než jaké bylo před deseti lety.
Z psychologického hlediska jim rozumím.
Mnoho z těchto lidí mělo něco společného s nacisty.
A ta vina, kterou cítili, byla neuvěřitelně velká.
Ale vždy se objeví pohled nové generace
a já si zrovna hledal vlastní identitu.
V roce 1971 se mě nějaký kytarista, kterého pozvali na jakousi akci,
zeptal, jestli tam nechci jít taky.
Nikdy jsem o té kapele neslyšel.
Říkal jsem si, jestli nejít s přítelkyní domů.
Naštěstí jsem tam s ním šel, protože ta kapela byla Kraftwerk.
Ohromilo mě to.
Hrozně mě překvapili, protože jejich přístup k hudbě
byl takový, že chtěli znít úplně jinak než kdokoliv jiný.
O pár týdnů později mi nabídli, abych s tou kapelou hrál.
FLÉTNA BUBNY
KYTARA
Jsme další generace.
Jsme víc industriální generace.
Hudba vždycky souvisí s danou dobou.
A teď žijeme v úplně jiné době.
Americké a britské kapely vnesly do hudby nové texty a nové zvuky.
Ale nevybočovaly z tradiční americké populární hudby,
z rockové hudby. My jsme však chtěli být úplně jiní.
Myslím, že nemáte nic opravdu nového,
dokud nemáte novou hudbu. Jakože…
Když svoje věci zakládáte na Chucku Berrym,
tak jste bohužel pořád stejní.
Já chci něco jiného. Nechci dělat Chucka Berryho až do smrti.
Musíme vymyslet něco jiného.
Hrál jsem s Kraftwerkem půl roku a bylo to zajímavé.
Hráli jsme v televizních pořadech a na pár vzrušujících koncertech.
Ale taky na nic moc koncertech.
Když jsme ale chtěli nahrát druhé album,
hudba, kterou jsme měli v hlavě, ve studiu nefungovala.
A navíc bylo mezi Klausem Dingerem a Florianem Schneiderem neustálé napětí.
Největší problém byl vždycky s bubeníky,
protože je bavily hlavně akustické věci.
Nechtěli s námi zůstat, protože jsme chtěli, aby hráli na elektroniku,
abychom získali ten elektronický zvuk.
Nechtěli do toho jít, takže jsme jednoho dne zbyli už jen sami dva
a náhodou jsem u sebe měl starého automatického bubeníka.
S ním jsme začali nahrávat v roce 1971
a od té doby už to nebylo jinak.
NAHRÁNO V ZÁŘÍ ROKU 1971
Je jedno, jestli otáčíte knoflíkem, zmáčknete vypínač
nebo jestli drnknete do struny. Jaký je v tom rozdíl?
Žádný.
Kdo určuje, co je hudba?
Do New Yorku přiletěl v září…
BOWIEHO MANAŽER TURNÉ 1972–1974
…se svým manažerem a ženou a chtěli se upsat RCA Records.
Ten týden jsem s nimi strávil hodně času.
BOWIEHO MANAŽER 1970–1975
Starší lidi z RCA ho neznali,
takže se spoléhali na ty mladší,
aby jim řekli, co je nové a zajímavé, protože to sami nevěděli.
Věděli ale, že když Bowieho nezískají, propásnou velkou příležitost.
Pro Davida to znamenalo obrovskou svobodu.
Zničehonic dostal příležitost k tomu, aby si mohl dělat, co chtěl.
Chtěli pro něj vytvořit nové možnosti.
Šli jsme za Andym do Factory.
DAVID BOWIE „ANDY WARHOL“ NAHRÁNO V LÉTĚ 1971
Jako vzít cementový tmel Být statickým filmem…
Tohle ale zatím nebyl David Bowie, jak ho známe teď.
Nebyla to žádná hvězda. Byl to prostě jen chlapík a bylo to trochu divné,
protože často a dlouho dělal takovou pantomimu.
Nic trapnějšího snad ani není.
Dvě nové pence za vstup
Chtěl bych být galerií
A dát vás do svojí show
Andy Warhol vypadá legračně
Pověste mi ho na zeď…
Andy vždycky chtěl, aby ho někdo bavil,
takže ho vždy zaujali šokující a extravagantní lidé.
David sice nosil tady to oblečení a dával si trochu mejkapu,
ale extravagantní v žádném případě nebyl.
Byl velmi okouzlující, ale nebyl to někdo,
kdo by někam vešel a vše by se začalo točit kolem něj.
Občas když natáčíme, tak…
Zpívám a říkáme mu…
Je to návrhář a spoustu času tráví cestami do Itálie.
Vrací se s nápady a novou módou. Třeba vám to k něčemu bude.
Ale nevadilo to. Nikdo nás odtamtud nevyhodil.
Dostal se do epicentra toho, co chtěl dělat.
Warhol a jeho fanoušci nežijí ani nemyslí konvenčním způsobem.
Pro někoho můžou být jeho tvorba nebo životní styl urážlivé.
Je občas těžké rozeznat, kde končí realita a kde začíná iluze.
Z ALBA HUNKY DORY NAHRÁNO V LÉTĚ 1971
Je na ulici A snaží se sbalit sestru Flo…
Byl to jiný svět.
A já do tohoto světa chtěl.
Úplně jsem se do něj ponořil.
Existoval alternativní svět, o kterém jsem mluvil.
SEXUÁLNÍ EMANCIPACE ŽEN
Bylo v něm násilí, zvláštnost a bizarnost.
A bylo to opravdové.
Vypadá hrozně zženštile V tom saténu a hadrech
V tom svým kabátu A supr-dupr klobouku
Bože, mám na víc…
V New Yorku se hrálo avantgardní divadlo.
Všichni se snažili o vytvoření něčeho nového.
Hodně toho bylo nehorázné a prostě výstřední.
Do mainstreamové společnosti to zkrátka nezapadalo.
Bylo v tom nebezpečí, které Davida přitahovalo:
stát se sexuálním psancem.
Loua Reeda jsem potkal poprvé v zákulisí Max's Kansas City.
U stolu byl nejen Lou Reed, ale taky Iggy.
Byl tam Iggy i Lou.
Představovali divokou stránku existencialistické Ameriky.
Byla to směs rocku a avantgardy.
Bylo to něco, o čem jsem si myslel, že to musíme mít i v Anglii.
Nevím, jestli jsme to tam měli.
Iggyho a Loua si nastudoval
a vstřebaly se do něho jejich určité vlastnosti.
Určitý způsob vystupování na koncertě.
Jistá asexuální nejednoznačnost. Jakýsi náboj.
Tomu, co dělal, něco chybělo.
A tohle bylo ono. Tohle byla cesta kupředu.
Na Davidovi je zajímavé to, že neměl přirozený talent.
Byl to herec.
Uměl hrát určité role a tvrdě na tom pracoval.
O Daveovi se začalo mluvit. Něčím zaujal.
Zvládneme to?
David se začal v Anglii dekonstruovat.
Tak šup.
Potřebovali jsme nové, silné písničky od nového, silného Bowieho.
Nasol to tam a bude to v cajku.
Aby se z Davida stal interpret, po kterém by lidi šíleli,
tak si musel vytvořit novou identitu.
Čas na zábavu.
Novou rockovou hvězdu.
Raz, dva, tři, čtyři.
NAHRÁNO V LISTOPADU 1971
Snažil jsem se od tebe odtrhnout
Od Hispánců a černochů A žvýkačky, kterou žvýkáš
Tam, kde přepadávající gangy Trhají plakáty
A u teploušskýho parku A vyhořelých dodávek…
Za všechno může Kubrick.
Chtěl jsem vytvořit určitou kulturu kolem hudby, kterou jsem skládal.
Fascinovala mě nihilistická a negativistická budoucnost společnosti.
Taková byla kultura v Mechanickém pomeranči.
Žádný podobný gangsterský film nikdy nikdo nenatočil.
Ať už se to týká stylu, nebo té dynamiky
mezi systémem a pracujícími mladými lidmi,
předjímalo to plno věcí, k nimž pak došlo.
Rozumějte, že tehdy byli velkým subkulturním hnutím skinheadi.
Skinheadi Scotswood Aggro Boys nosí uniformy a kostkované košile,
vysoké, naleštěné boty a mají krátké vlasy.
Hodně z nich se pyšní tím, že jsou známí svými násilnými činy.
Mají téměř puritánský pohled na svět.
Tvrdě odmítají drogy, korálky a další hipísácké ozdoby.
Mají však vlastní hudbu.
V BRITÁNII VYDÁNO ROKU 1971
Jdeš po ulici s pistolí u pasu
Johnny, ty jsi ale zlej
Chodí vůbec skinheadi na rockové koncerty?
Ne, skinheadi cítí, že by měli mít vlastní hudbu.
A co reggae?
Ať si rozhodnou sami. To je jamajská hudba.
Kradeš a bodáš
A rabuješ a střílíš
- Jsi fakt zlej - Fakt zlej…
Přijali ji za svoji, ale není jejich.
Víte, co myslím?
- Co lidi z Karibiku? - Vycházíme spolu, jako by byli z Anglie.
Proč se mladí bílí tvrďáci do těchto lidí nepouští?
Protože by dostali nakládačku.
A taky mají rádi jejich hudbu, ale reggae je čistě jamajská hudba.
Kam utečeš?
Poběžíš ke skále, aby tě zachránila Ale ona už nebude…
Hodně mých kámošů byli skinheadi.
Mně to připadalo jako obrovský důkaz, že je kultura tak silná, že lidi spojuje.
To hudba dokáže.
- Pardon. - Ano?
Můžeme se vás zeptat?
Ano, jistě.
Je reggae vaše oblíbená hudba?
Samozřejmě.
- Reggae? - Máte tu hudbu rád?
- Jo. - Jo.
Prvně modi a rockeři,
pak troglodyti a bouřliváci a teď skinheadi a greaseři.
Lidi ve městě pro ně ale mají jen jediný název: potížisté.
Kdyby se v médiích psaly titulky
jako „Černí a bílí se sjednocují skrze hudbu a styl“,
tak by se neprodaly žádný noviny.
Vždycky hledají nového společného nepřítele.
Ale každá generace potřebuje svoji vlastní identitu.
Něco nového, co je naprosto uchvátí.
Vůbec to nejde k sobě.
Sex, smrt a rocková hudba.
O co jako jde?
Představujeme současnou Ameriku.
To, co lidi nechtějí vidět. Jen to ukazujeme,
protože to existuje. Baví nás to.
Jsme nejen rocková kapela, ale také kinetické dílo.
Jako byste převedli Mechanický pomeranč na pódium.
David viděl Alice v londýnském Rainbow.
Davida myslím zaujalo to,
že viděl, že se dá na pódiu opravdu hrát nějaká role
a ještě k tomu se dá dělat hudba.
Takový chci na pódiu být.
Alice jde na pódium a chce dělat tohle.
Takže ho nechám dělat, co chce.
Je to děsivé, ale lidi jsou vyděšení rádi.
Rodiče vyděšení být nechtějí, ale děti jo.
VYDÁNO V PROSINCI 1971
Lidi měli problém pochopit,
že rocker může vyjít na pódium
a být tam někým jiným.
Nemusíte tam být tím, kým jste.
Věřil jsem svým nápadům.
Tehdy vyšlo Hunky Dory.
David už začal pracovat na novém albu.
Byl velmi ambiciózní, stejně jako Tony. Chtěli ovládnout svět.
14. LISTOPADU 1971
PRVNÍ SONDA NA ORBITĚ JINÉ PLANETY
Už od pradávna si lidé všímali, že je na noční obloze rudá tečka.
Blížilo se to tomu, kam jsem mířil.
VYDÁNO 17. PROSINCE 1971
Tím albem jsem opustil naši planetu.
PRACHOVÁ BOUŘE KOLEM SOPKY NA MARSU
Na povrchu Marsu se to měnilo přímo před našima očima.
Album Hunky Dory reflektovalo moje znovunalezené nadšení
z nového kontinentu, který se pro mě otevřel.
Nahlédneme teď do Westminsteru na výsledky.
Vítěz vyhrál o 112 hlasů. To je o dost víc, než lidé očekávali.
EVROPSKÝ JEDNOTNÝ TRH
My tím od Evropy něco získáme…
HLAVNÍ VYJEDNÁVAČ S EU
…ale taky pro ni budeme přínosem.
Připadalo mi, že začala nová éra.
Čekali jste, že vás pustí?
SVOBODA PRO OZ
No, doufali jsme.
Všichni máme velkou radost, že nemusíme do vězení.
Hodně se mluví o tom, jak je soud s OZem
vítězstvím establishmentu nad svobodou mladých lidí.
- Vidíte to stejně? - Vůbec.
Chtěl bych hlavně říct, že válka teprve začala.
Jestli je na Marsu život,
nesmírně nám to rozšíří obzory.
ASTROFYZIK
Pozemské organismy jsou od sebe odlišné jen zdánlivě.
V základu jsou stejné. Mají stejné složení.
Jen jsou zabalené v jiném obalu.
Vánoce a Nový rok se neustále opakují
a můžeme přitom zapomenout, jak moc se svět kolem nás
díky současným technologickým zázrakům mění.
Přemýšlím, jaké změny to přinese do budoucna.
Ale to nemůžeme vědět.
NAHRÁNO ROKU 1971
…děcka, které na tom zajímá
jen přivítání nového roku, který může znamenat novou naději.
Zbývají už jen vteřiny, než koule dosedne na zem.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna.
A je to!
Rok 1972. Přeji všem šťastný nový rok.
NAHRÁNO V LISTOPADU 1971
Ziggy hrál na kytaru
Jamoval s Podivínem a Gilly
A se Spiders from Mars
Měl levorukou kytaru
Ale zašel moc daleko
Stal se z něj někdo speciální Stala se z nás Ziggyho kapela…
Došlo mi, že to, co jsem dělal,
představovalo, co se pak dělo dál.
Jako nějaký kocour z Japonska
Mohl je olizovat pouhým úsměvem…
Bože, co jsme to provedli? Ty krávo. My jsme právě zabili 60. léta.
Takový jsme z toho měli pocit.
Jsme budoucnost.
Kde tedy byli ti pavouci
Když se nám ta moucha Snažila rozbít koule?
Navádí nás jen pivní světlo
Nadávali jsme na jeho fanoušky Měli bychom mu rozdrtit ty jeho ruce?
Překlad titulků: Karel Himmer