OTOK SULLIVAN'S ISLAND JUŽNA KAROLINA, SAD
Nalazimo se na obalama otoka Sullivan's Island,
Porobljenima je ovo bila prva postaja
nakon što bi prošli kroz charlestonsku luku.
Ovo je bila točka ulaska za mnoge od naših predaka.
Od 40% do 60 % porobljenih Afrikanaca
stigli su kroz luke Charlestona.
Krajolik izgleda isto kao i onaj u zapadnoj Africi odakle su došli.
Mislili su da je to okrutna šala.
Vratili su ih otkuda su ih odveli.
Kada su naši preci stigli ovdje, mislili su da je putovanje gotovo.
Ne, bio je to tek početak.
ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
KRALJEVSTVO RIŽE
Charleston, Južna Karolina.
Ovo mjesto ima drevnu ljepotu.
Mitološki šarm morske obale.
Plodnu zemlju zvanu Lowcountry.
Ipak, ovdje sam oduvijek osjećao nepobitnu težinu.
Tamu tik ispod površine.
Ovo je bio glavni grad trgovine robljem.
Stigli smo ovdje u okovima, nas stotine tisuća,
stajali smo ovdje na blokovima za aukciju na gradskoj tržnici robova,
kako bi bili rasuti po jugu.
DRAŽBA CRNACA
Oni koji su ostali u Južnoj Karolini robijali su na plantažama
koje su stvorile izvorno bogatstvo ove zemlje,
ne s pamukom, nego s rižom…
u jednom trenutku izvozilo se preko 50 miliona kilograma riže godišnje.
Kao rezultat trgovine robljem,
Carlestone je postao najbogatiji grad u ranoj Americi.
Kulinarskog povjesničara Michaela Twittya poznajem par godina,
uvijek me iznenadi njegova sposobnost točne interpretacije povijesti
kroz razgovor o hrani.
Afrikanci koji su ovdje kombinacija su ljudi koji
su uzgajali rižu tisućama godina,
a kada se počne ulagati u rižu,
sve drveće i močvarno područje
trebaju se ukloniti.
Više okoliša se uklonilo kako bi se napravilo zemljište za plantaže riže
nego za gradnju piramida u Egiptu.
Ožiljak ovih plantaža vidi se iz svemira.
Pokazatelj je koliko je rada bilo potrebno
da bi se omogućile ove plantaže riže.
Unatoč činjenici da smo bili u paklu, patili smo,
radili do smrti,
nekako, između svih tih ludosti,
stvorili smo kuhinju.
Kad jedete jela,
koja pokušavam složiti iz fragmenata naše povijesti,
želim da shvatite da ste u nazočnosti svojih predaka,
i da je naš posao prenijeti tu tradiciju,
tako da oni, poput duše, nikad ne umru.
Pripremit ćemo jedan od mnogobrojnih recepata iz jedne zdjele.
-Imamo rižu. -Najvažniji sastojak, riža.
A druga ključna komponenta je?
Bamija.
Bamija je posvuda u afro-atlantskom svijetu.
Svi imaju bamiju.
Tipična afrička namirnica.
Malo svinjske masti.
Oko dvije trećine luka.
Dvije trećine.
Sve rajčice.
Sve rajčice idu unutra.
Da.
Žlica soli.
Ljuta papričica, najvažniji sastojak.
Bili smo ljudi od ljute papričice.
-Donijeli smo je. -Tako je.
-Peršin. -Još jedan prstohvat ružmarina.
Rak ide sljedeći.
-Dobro. Sad rak ulazi? -Da, sve.
Je li ovo tipičan način na koji su porobljeni pripremali hranu?
Da, tijekom toplijih dijelova godine.
-Da. -A sada temeljac!
U redu.
I rižu, molim.
-Dobro. -Evo ga.
Znaš li kako se kuša?
Kako?
Ako ne iz žlice, kako?
-Kako si znao? -Ne znam. Kako si ti znao?
-Mama me tako naučila. -Da.
Jer kad sam bio u zapadnoj Africi…
Probaj.
Tako se to tamo radi.
Nije li fascinantno kako smo to naučili?
Vidjeli smo.
Netko je morao ponavljati tu motoričku funkciju iz generacije u generaciju
kako bismo znali da to tako radi.
Dobio bi po nosu ako bi stavio žlicu u usta.
Tako je, nemoj stavljati žlicu u usta.
Upravo tako.
-Hvala lijepa. -Dobro.
Vratit ćemo poklopac.
Dobro.
Evo ga.
Savršeno.
Neka se kuha.
Za moj je rad najbitnije što su porobljeni kuhali i što su jeli.
Mislim da je važno da ljudi shvate
da njihovi materijalni životi i način prehrane
nisu imali nikakve veze s tim kako su ih ljudi nazivali,
i što su mislili o njima.
Oni su smatrali su da su dostojni poštenog obroka…
koji žena priprema mužu i muž ženi.
Otac djeci, baka unuku.
Smatrali su da vrijede ljudskosti.
Brate Twitty, čini se da smo pri kraju, zar ne?
Tako je.
Da vidimo kako ti je ispala prva juha…
Uh, velik pritisak.
…s otvorene vatre.
To je velik pritisak.
Lijepo ključa.
-Eto, vidi to. -Dobro. Sviđa mi se.
Odlično miriše.
-Isprobat ću novi način. -Stisni čvrsto.
Jako čvrsto. Nova metoda.
Jako je ukusno.
Što osjetiš?
Uglavnom kombinaciju okusa rajčice i luka.
Kao umak za sebe.
A bamija nije prenapadna, zar ne?
-Bamija se osjeti u pozadini. -Da.
Jako je dobro.
-Ovo je… -Rekao sam ti.
…duhovno iskustvo.
Našu hranu zovemo „hrana za dušu“.
Mi smo jedini ljudi koji…
su nazvali svoju kuhinju po nečemu nevidljivome
što možete osjetiti, poput ljubavi i Boga.
Nešto posve transcendentalno.
Riječ je o povezanosti između nas i naših mrtvih,
i nas i onih koji će se tek roditi.
Često razmišljam o tome kako je ekonomsko naslijeđe juga
povezano sa zemljom koju su obrađivali crnci.
Generacijama naša je stručnost oblikovala ovu regiju za jedan usjev,
riža zlatna Carolina.
Kad letiš iznad Charlestona jedino što vidiš su polja riže.
Bilo je puno vrsta riže prije zlatne Caroline
OSNIVAČ, ANSON MILLS
ali nitko nije bio dobar u uzgoju riže sve do dolaska Afrikanaca.
ALSON MILLS, KOLUMBIJA, JUŽNA KAROLINA
Glenn Roberts je kao kum u svijetu hrane,
a njegova tvrtka, Anson Mills,
u velikoj je mjeri zaslužna za povratak zlatne Caroline na naše stolove,
nakon što je gotovo nestala.
Ovo je slavna zlatna riža Carolina.
Jest.
Što je važno znati o ovoj riži?
Ovo je riža uz koju se ljudi probude i kojoj se vraćaju kući.
Postoji više starih recepata,
iz doba kolonizacije, za pripremu zlatne Caroline
neko za ikoju drugu namirnicu u američkoj povijesti.
Bila je prva dugo zrnata američka riža bitna za svjetsko tržište,
postala je tražena u Indoneziji i Aziji,
čak je i ušla u Japan za vrijeme političke izolacije.
Zašto je riža nestala?
Iz više razloga, ali u suštini jer je nestala afrička stručnost uzgoja.
Ropstvo je završilo, nisu imali poslovni model,
i to se svima odbilo o glavu.
Zapanjujuća je činjenica…
da je nakon građanskog rata Charleston imao pad proizvodnje riže za gotovo 80%.
Koliko dugo uzgajate ovu rižu?
Dvadeset i jednu godinu!
Počeo sam u čast mojoj majci.
Nedostajala joj je, odrasla je uz nju.
Sama je tucala rižu.
Kada je bila na samrti,
želim sam joj vratiti što je imala u djetinjstvu.
Iz tog razloga sam pokrenuo ovo.
Imate li komplicirane osjećaje kao bijelac koji se bavi ovim poslom?
Totalno.
Ne želiš biti povlašteni bijelac,
monetizacijom nečega što nije tvoje.
Odabrao sam, kako ja to zovem, reparacijski put,
gdje ne naplaćujemo sjeme nego ga poklanjao.
Svima koji su ga vrijedni.
A ono što ti to omogućuje
jest činjenica da je prodaješ diljem svijeta.
Po cijelom svijetu.
A prihodi od prodaje
omogućuju ti da podijelite sjeme različitim zajednicama.
Dakle, Glenn, misliš li da je zlatna riža Carolina
nasljeđe ropstva?
Ne bi je bilo bez ropstva.
To često zataškavamo.
Ali je neizbježno.
U Charlestonu vidiš rižu na svakom koraku.
Predstavlja užase ropstva.
Charleston ima reputaciju kulinarske izvrsnosti.
Nisam mogao ne primijetiti
da gradu koji još uvijek profitira od doba ropstva,
malo je restorana u centru u vlasništvu crnaca,
i teško je iščitati iz povijesti
od kuda točno potječe "južnjačko kuhanje".
Kao chef, primijetio sam, da ovdje nema reprezentacije naše kulture.
Ali vidio sam našu kulturu kroz jelovnike i restorane Charlestona.
Svi vole charlestonsku hranu, ali koji su njeni korijeni?
Gullah.
Iz zajedničkog iskustva ropstva u Južnoj Karolini
nastao je novi narod poznat kao Gullah.
Chef BJ Dennis vodi pokret
kako bi osigurao da se prepoznaju njihovi kulinarski doprinosi.
Privatni chef i ugostitelj, BJ,
ili kako ga ja volim zvati, brat BJ,
organizira pop-up večere diljem zemlje
kojima je postao zaštitno lice Gullah kuhinje.
Ako sam htio doći do srži razgovora o gullaškoj kuhinji,
morao sam krenuti iz Charlestona prema čarobnim Morskim otocima.
MORSKI OTOCI
Kad govorimo o narodu Gullah, o kome govorimo?
Riječ je o ljudima koji su živjeli na jugu Morskih otoka,
koji su bili slobodni i porobljeni.
S obzirom da su naši preci bili izolirani
uspjeli su zadržati svoje afričke vrijednosti,
više nego ikoja druga afroamerička kultura u zemlji.
Zašto je narod Gullah bilo izoliran?
Na ovim otocima život zbilja nije bio lak.
Proširila se malarija.
Tijekom ljeta, Europljani bi išli u planine
ili u gornje države kako bi izbjegli bolesti.
Mi smo bili otporniji na malariju koja je stigla iz zapadne Afrike.
Za nas je ta izolacija bila sjajna
jer ste mogli zadržati svoje korijene i kulturu.
Izolacija je tada bila velika,
ali sada obitelji ne žele biti na ovim otocima.
Stvari su postale skupe.
Oko nas su igrališta za golf i odmarališta.
Ali kako ćemo je očuvati?
Po meni, tako da je ne zaboravimo.
Ovo nije kultura koja izumire i nestaje.
Još smo ovdje, još se trudimo i dalje guramo naprijed.
BJ me odveo na otok Svete Helene
gdje sam upoznao njegove mentore, Billa i Saru Green,
vlasnike restorana Gullah Grub.
G. Bill Green, njegova supruga Sara.
Oni su mi bili uzori.
G. Greena gledao bi na TV-u.
Bio je potpunosti Gullah.
Sad ćemo pripremiti prženu piletinu.
Napravit ćemo piletinu prženu na tavi na starinski način.
Kako ju je moja baka pripremala.
Tako ćemo je pripremiti i danas.
Njegov način kuhanja prvi je koji mi se činio bliskim
jer je to naša ostavština.
I onda dodaš škampe.
Pokazat ću vam kako se to radi na gullaški način.
Ljudi rade svakakve zaprške i svakakve ostale stvari.
Pokazat ću vam kako da okus ostane u umaku!
Rekla bih da je gullaško kuhanje, kuhanje s ljubavlju.
I sezonsko kuhanje.
Sve što jedeš, jedeš prema godišnjem dobu.
Što ćemo danas jesti?
Imat ćemo crvenu rižu,
ribu cipal,
kukuruzni kruh i mahune.
Ispričat ću ti priču o tome…
jer tako sam osvojio svoju ženu.
-Dobro. -S ciplom.
A da? U čemu je tajna? Reci nam tajnu.
Tajna u tome kako začinim ribu i kako je kuham s ljubavlju i nježnosti,
kada ju je zagrizla,
rekla je da dugo nije kušala takvu ribu.
Gđice Sara, je li to istina?
Da, istina je.
Morala sam pojesti dvije porcije kako bi osvojio moje srce.
Da se uvjerite.
Rekla sam „Ovaj zna kuhati!”
U redu, gospodo.
Cipal!
Dobro.
Cipal i riža!
Jako ukusno.
Jako dobro.
Cipal…
Dolazio bi jedan stari gospodin
s mulom i kolicima,
imao je kadu u kojoj su bili cipli.
Prolazio bi kroz susjedstvo pjevajući:
Cipli, cipli riba su prava
Cipli, 10 centi po kilogramu Treba vam samo tava
Cipli riba su prava
Sljedeće što znaš, sjediš na trijemu,
i njušiš ciple na kilometar.
Svi kuhaju ciple, svatko na svoj način.
Ne prestajem govoriti o ciplima.
Bolje da ih počnem jesti
jer su tako ukusne.
Što imamo ovdje?
Imamo gumbo od bamije.
Gullašani ovo jedu kroz cijeli tjedan.
Uvijek ćete naći jednu ili dvije kuće u
kojima se poslužuje gumbo, juha od bamije,
Bamija je odlična.
Ovakvu hranu, gullašku hranu, osjećate dok je jedete.
To je dobra stvar kod gullaškog kuhanja.
Osjećaš kako hrana ulazi, znaš da ti se nešto događa u tijelu.
Od jedne zdjele dugo ćete biti siti.
Ako ste dio ove kulture i ne volite bamiju,
svejedno je morate znati pripremiti.
To nam je osnovna namirnica.
Jedno od glavnih povrća u našoj prehrani.
Tko te naučio kuhati gumbo?
Čovječe, znaš dok sam odrastao…
moj je djed sadio pomalo od svega, ali najviše bamiju.
Baka je radila vrhunsku juhu od bamije,
no ja sam samo gledao, ali majka je priprema.
Ponosite li se bratom BJ?
Da. Blagoslov je gledati kako održava kulturu.
Velika je stvar za mene čuti, od ljudi na koje sam se ugledao,
kako sam na pravom putu.
To me uistinu motivira da nastavim raditi na tome.
DOM MOLITVE
Narod Gullah napravio je skok.
Pojavio se kada su nas doveli.
To je to.
Sad imamo Gullah festival i svi žele naučiti o njemu.
Imali ste to cijelo vrijeme, ali niste bili svjesni što imate
jer su učinili da se osjećate inferiornima.
To je bila najbolje što vam se dogodilo.
Bliži ste svojoj kulturi nego itko.
-Tako je. -Hvala Bogu na tome.
I na Domu molitve
I hvala Bogu na našim učiteljima,
ponosan sam na to odakle sam.
Dođi, Duše Sveti, obaren nebeskom snagom.
Dođi, unesi plamen svete ljubavi u naša hladna srca,
Pogledaj kako nosimo naš teret!
Naše duše s ove zemlje niti će letjeti niti će postići vječnu radost.
Molimo te, Oče nebeski, za ovu plantažu, Oče nebeski.
Ovo nisu naše postelje. Molim tvoje sveto ime. Svi kažemo
Amen.
Zaranjajući dublje u gullašku kulturu,
stigao sam na jedan od najudaljenijih od Morskih otoka.
OTOK DAUFUSKIE
Otok Daufuskie dostupan je samo brodom,
pridružio sam se bratu BJ-u u pripremi tradicionalnog svinjskog pečenja
u domu gđice Sallie Ann Robinson.
Gđice Sallie, mi ćemo to srediti.
Dobro, dat ću ti…
Gđica Sallie Ann Robinson je kuharica i autorica
i poznata je pod imenom Gullaška diva.
Evo ga.
Ja sam šesta generacija, rođena sam ovdje.
Najbolje smo znali živjeti od zemlje.
Vrtlarili smo,
Išli bismo do oceana po škampe, ribu i rakove.
SOL IZ AFRIKE
Otišli bismo u šumu u lov na divljač.
Dobro smo živjeli.
Stavit ću svinjske nogice unutra.
-Predivno. -Prvo ih očistim.
I spremne su za fino kuhanje.
Kada zakuha, stavit ću grašak.
Jest ćemo grašak i svinjske nogice.
Je li ti poznata izreka „živjeti na visokoj nozi”?
O, da.
Za vrijeme ropstva,
svinja je bila bitna.
Ljudi na plantažama ubili bi je za svog gospodara,
ali dobili bi samo neke dijelove svinje,
poput noga, repa i crijeva,
od tih djelova bezvrijednih gospodaru,
napravili bi odličan obrok za svoju obitelj.
A sad se vraća u modu kao delikatesa.
Ljudi bi rekli „Bacite to, mi to bacao.
Pa bacite meni
i pripremit ću ovako nešto, tada ćete ih poželjeti.
Što slijedi?
Pustit ćemo da se kuha 30 do 40 minuta,
pa ću ubaciti oprani grašak.
Dobro.
Danas imamo poljski grašak.
Dodaješ li začine?
Kasnije. Kada stavim kuhati grašak
dodat ću luk.
-To će biti dobro. -Da, to će biti dobro.
Dobro.
Ta aroma.
Spremni?
Izvadit ću je, dođi s ove strane.
Jedan, dva, tri.
Dobro.
Podigni.
Diži.
Koje začine ćeš staviti?
Crvenu papriku, sušeni đumbir i češnjak.
Zašto je ova tradicija tako posebna?
Iskreno, ovo se radilo samo jednom godišnje,
uglavnom tijekom zime, i to za cijelu zajednicu.
Dakle, za sve obitelji. Imali bi više svinja,
u dijelovima.
Neke od njih solili bi za šunku,
neke dimili, a od nekih bi radili kobasice.
Radilo se u zajednici.
Ovo je životinja koja se nije jela svaki dan, kao što se to danas radi.
-Da. -Trebalo je nahraniti zajednicu.
Obično se radilo zimi, kako bi preživjeli zimu.
Jednom godišnje.
Tko te naučio tome?
Sam si naučio?
-Gledao sam starije. -Da?
-Vidite gđicu Sallie Ann? -Da.
Kroz razgovor sa starima,
Gđica Sallie nije stara.
-Ne. -Ne mogu to još reći za nju.
Djeca su sudjelovala u procesu kako bi kada odrastu
znala kako prehraniti svoju obitelj.
Ova nam životinja daje život.
Odaješ joj poštovanje
pazeći da ne zabrljaš.
Pazit ćemo ovo cijelu noć?
-Da. -Večeras nema spavanja.
Nema spavanja?
Ne, nema spavanja.
Pijemo li pivo ili kavu?
Nije vruće pa nas pivo neće dehidrirati.
-Dobro. -Da je vruće, rekao bih ti vodu.
-Da. -Da.
Ne želim da se onesvijestiš.
Čekamo da se ugljen ohladi jer ne želiš da bude prevruć.
Tako.
-Ovdje. -Da, gospodine.
Tako.
Dođi slobodno.
Dođi se igrati s vatrom.
Vrati se za dva, tri, četiri sata.
Dođi drugo jutro, bit ćemo ovdje.
Počet ću stavljati ugljen ispod.
Sve smo obavili. Sad samo čekamo.
Teško je ne osjetiti utjecaj BJ-eve predanosti,
koji se proširio i izvan zajednice Gullaha.
APEX KAROLINA
U Apexu u Sjevernoj Karolini,
upoznao sam njegovu prijateljicu, Gabrielle Eitienne,
koja kroz hranu istražuje vlastite kulturne korijene.
APEX SJEVERNA KAROLINA
Počela sam istraživati Morske otoke,
tako sam saznala za BJ-ev rad u Južnoj Karolini.
Kada sam se vratila kući,
moj je djed imao sjeme raštike u svojoj sjenici
pitala sa ga "Što je to djede?"
Rekao je da ih suši i da će tako dobiti sjeme.
„Ponovite, molim vas. Što ste rekli?"
Sva su moja istraživanja bila
u skladu s onim što sam naučila od djeda.
Odlučila si se iz New Yorka vratiti kući?
Da, tako je.
Spakirala sam sve u kombi
i krenula na put.
Imala sam osjećaj da mi je to suđeno.
Što ti je djed rekao kad si se vratila?
Rekao je "Mislio sam te neću vidjeti
prije nego počneš hodati sa štapom."
Što je...
urnebesno.
Osim što dijelim znanje naših starih,
organiziram večere za zajednicu.
Fokus tih večera je kultivacija i očuvanje
tradicije crnačke hrane.
Ova hrana hrani cijelu našu zajednicu.
I dalje imamo trgovine,
ali to nije isto kao i kada sam ubereš salatu
ili kada kupiš raštiku od poznanika.
Uspjela sam promisliti o tome kako dolazimo do svježih namirnica,
I mislim da sam tek počela uviđati
potencijal ovog prostora
i što može pružiti našoj povijesno crnačkoj zajednici.
Gabriellina posvećenost
zemlji od koje je njezina obitelj živjela generacijama vrijedna je divljenja,
no saznala je da je sav njen trud ugrožen.
Što se događa sa zemljom?
Ministarstvo prometa gradi autocestu,
ovo što je sada cesta s dvije trake, postat će brza cesta sa sedam traka.
Planirano je da presječe vrt,
točno ovdje.
Preko puta žive moji ujaci Andrew i Lynn koji će se morati iseliti.
Svi moji rođaci s te strane,
i oni koji žive niže dolje s naše strane, isto će morati odseliti.
I nema druge opcije. Ne daju ti mogućnost da ostaneš.
Znači, ukratko, vlada će uzeti zemlju.
Da. Točno tako.
Kako će to utjecati na tvoju obitelj?
Vodi se mnogo teških razgovora,
jer se ljudi u svojim sedamdesetima, osamdesetima ne žele seliti
iz svojih doma u kojima već dugo žive.
Ujak Andrew sadi ovaj vrt sa mnom.
Kada se preseli,
puno toga će se promijeniti.
Ludo je, ono što moj ujak kaže,
kako na ovoj zemlji niti trava nije rasla.
Zbilja je bilo nepoželjno mjesto za život.
Zato su je crnci i dobili.
U jednom periodu prodavala se isključivo crncima.
Sada, nakon što smo je obradili i njegovali,
i dali dio sebe,
Sad znaš…
-Trebate odseliti. -Sada trebamo otići.
Dok razmišljamo kako će ova zemlja izgledati i što nam znači,
nastavit ćemo uzgajati hranu
uz to dolazi i radost, veselje i kreativnost.
Jer to što nastavljam čak i u ovim okolnostima,
smatram to svojevrsnim otporom.
Oče nebeski, zahvalni smo na Gabrielle
i na svemu što čini,
kako bi ujedinila zajednicu oko stola i oko hrane
jer upravo za stolom nastaju priče i naslijeđe.
I zahvalni smo što smo otvorili vrata
ove farme pune povijesti i nasljeđa,
molimo te da blagosloviš ovaj obrok koji hrani naša tijela. Amen.
Ase.
Prekrasno! Hvala vam!
Hvala.
Lijepo je biti okružen svom ovom ljubavlju.
-Imamo crvene kokoši. -Odlično.
Pečene na ugljenu i dva dana marinirane
s ljubavlju, cimetom, kimom i dimljenom paprikom,
prelivene s vinom od jagode i ljutikom.
Imamo suhi poljski grašak i bijeli grah,
salatu od repe, crveni luk i shiitake gljive…
i kukuruzni kruh s ciklom, dimljen na orahu.
Popržili smo ovaj prekrasan kupus
i prelili ga s umakom od krušaka,
bijelog octa, bijelog papra i sezamovih sjemenki.
I mislim da je to to,
uživajte i poslužite se.
Ova vrsta…
Da?
Ne znam.
-Tako je dobro. -Super ste, pretjerujete.
Ne.
Ne, suzdržavamo se.
Tvoja salata od repe, vratila me u prošlost.
Ovaj okus povrća me podsjeća
na okus povrća iz djetinstva.
Ima bogatstvo okusa za koje do sada,
nisam znao da mi nedostaje.
Zanimljivo mi je zamišljati te kao
zaštitnicu tradicije slavlja
i druženja u ovoj kući.
-Ovoga što sada radimo. -Zdravo. Evo za društvo.
-O, Bože! -Hej.
Došao si!
-U redu. Budite mi dobro. -To je sve?
To je sve? Nećeš se malo družiti?
Budite mi dobro.
Ne.
Ne želiš ni piletine?
Budite mi dobro.
Hvala, ujače Andrew.
-Ovo mi puno znači. -U redu.
Hvala, ujače Andrew.
-O ovome govorim. -Da, i ja.
-Razgovarajmo o tome. Stvarno. -To je to.
Budi osjećaje,
to što nam je donio vino koje smo zajedno radili…
Oprostite.
Ne, u redu je.
Zašto je…
ovakvo zajedništvo ovdje bitno…
upravo zbog ovakvih stvari.
Moj…
Moj ujak koji nam je ovo donio, mnogi od vas već znaju…
da će ga prisilno iseliti iz njegovog doma.
Zbog eksproprijacije.
Zvuči tako benigno.
-Zar ne? -A upravo je suprotno.
Da.
Pakiramo njegove stvari
već mjesec dana.
Ovo mu je posljednji tjedan u njegovom domu.
Neće to priznati,
ali jako mu je teško,
i zna kakav će to utjecaj imati i što će to značiti za njega.
Došao je usprkos tome i donio nam je vino, to je stvarno…
nešto što ja ne bi mogla…
On i moj djed bili su nadahnuće za ovo što radim.
Toliko su me naučili o našoj kulinarskoj tradiciji.
Iako volim misliti da sam politički prosvijetljena
da poznajem crnce, naše potrebe i našu povijest.
Uz njih ovdje, naučila sam puno više o našoj povijesti
kroz hranu koju jedemo i koju uzgajamo,
i kroz ovakva druženja.
Tako shvatite koliko je to važno.
Ne mogu ti oduzeti ono što si naučio ispod ovih borova.
To ti ne može biti oduzeto,
i moraš se držati toga,
moraš se držati tog znanja, tih osjećaja, i tog žara koji imaš.
To posjeduješ.
Što pripremamo? Što je to?
Danas pravimo klasično jelo s roštilja iz Južne Karoline,
paprikaš od svinjske glave.
Isjekao sam sve što možeš zamisliti da je na glavi.
-Dobro. -Ovako.
Ostalo mi je još malo.
Možeš li mi dodati umak za roštilj?
Da. Odmah se vraćam.
Kuhamo glavu u ovom temeljcu.
Dakle…
Obično ide pola temeljca, pola umaka za roštilja.
Dobro.
Pustimo ćemo da se krčka, kao varivo.
Dobro.
I poslužiti uz rižu.
Koja je povijest ovog jela?
Teorija je da su robovi uvijek dobivali lošije dijelove,
i morali su se snaći s time,
ali kako smo došli iz zapadne Afrike,
gdje smo lovili životinje, i iskoristili bi svaki njihov dio,
već smo znali kako pripremiti lošije dijelove životinje.
Što je u ovom umaku za roštilj?
Ovo je umak na bazi senfa s temeljcem od rajčice.
-Dobro. -Ovo ide unutra.
Dobro. U Sjevernoj Karolini volimo ocat,
-ali neću se ljutiti. -Nisi zadovoljna jelom?
-Trudim se biti. -Moraš, posebno danas.
Ponovno ćeš ga zakuhati?
Da. Vratit ćemo ga na vatru.
Lijepo.
Dobro.
Dakle, ovo je sve s glave?
-Sve. -Jezik. Oči? Sve.
-Sve to i više. -Moram znati.
Vidiš li ovo?
-Što god više nije na lubanji, unutra je. -Da, što god je bilo.
Dodajem umak za roštilj.
O, Da.
-Uzet ću žlicu. Trebaš li ovo? -Ne, možeš uzeti.
-Dobro. -A ti možeš doći ovamo,
i staviti ovo na vatru.
Koliko dugo ćeš ga kuhati?
-Oko 30 minuta. -Da.
Neka krčka.
Neka počne kipiti.
Umak dobro miriše.
Ovdje je zabava?
-Sada pozivamo zajednicu da se pridruži. -Za zajednicu.
Pridružite nam se.
Hej. Hej, dušo, kako si?
Zdravo.
Zdravo. Kako ste svi?
To.
Dobro. Lijepo.
To je dobro, tako, ovdje.
-Izvuci ga. Da. -Izvuci žicu.
To je u redu.
-Samo se želi približiti-- -Spremna je.
Počastiti ću se pečenom masti.
-Dobro. -Da.
-Čuje li se preko stola? -Da!
Definitivno čujem..
-Kakva poslastica. -Tako znaš.
-Da, tako je. -Sačuvaj za mene.
-Moj je ujak Andrew napravio ovo vino. -Super.
Vino od šljiva.
Nazdravit ćemo našim precima, starješinama…
Precima, da.
…prošlosti, sadašnjosti i budućnosti.
-Apsolutno. -Da!
-Živjeli! -Živjeli!
-Lijepo. -Dobro je.
-Da. -Jako dobro.
-Uravnoteženo je. -Paše uz svinjetinu.
Priče naših predaka ne počinju i ne završavaju samo na jugu.
Ropstvo je cvjetalo i na sjeveru.
NEWYORŠKA BURZA
New York je bio okosnica nacije u nastajanju…
Dok su u Philadelphiji naši Očevi osnivači pisali Ustav
njihovi kuhari robovi bili su ti koji su pripremali obrok za novu demokraciju.
Prijevod titlova: Matea Šmintić