‫אני חושב הרבה על אוכל.‬
‫על האופן שבו הוא מחבר אותנו,‬ ‫מגשר על פני זמן ומרחקים…‬
‫זה כל כך טעים.‬
‫מדור לדור.‬
‫הוא מספר מאין באנו, היכן אנו כעת,‬
‫ולאן אנו הולכים.‬
‫האם את מכירה את הביטוי‬
‫"נתחי חזיר עליונים" (חיי מותרות)?‬ ‫-בטח.‬
‫נכון שכבר יש לזה ריח של מקרוני בגבינה?‬ ‫-כן.‬
‫האמת היא שלחלק ניכר מהאוכל האמריקני‬ ‫יש שורשים באוכל האפרו-אמריקני,‬
‫וכן במסורות ובתושייה האפרו-אמריקניות. ‬
‫אני סטיבן סטרפילד.‬
‫אני כותב על אוכל, למדתי לימודי שף,‬
‫ועבדתי כסומלייה במשך יותר מעשור.‬
‫יצאתי למסע במטרה לחשוף ‬ ‫את סיפורו של האוכל האפרו-אמריקני‬
‫ולפגוש את הדור החדש‬ ‫המשמר את ההיסטוריה שלנו.‬
‫זה עשוי מאורז "זהב קרוליינה".‬
‫שברנו את האורז והכנו גריטס אורז.‬
‫החל מהימים הראשונים,‬
‫ולאורך עשורי המאבק האפלים ביותר,‬
‫התמדנו בעקשנות.‬
‫למרות הגיהינום והסבל שעברנו,‬
‫איכשהו, בתוך כל האיוולת הזאת,‬
‫הצלחנו ליצור מטבח.‬
‫אלה הסיפורים שלנו.‬
‫- סדרה תיעודית מקורית של NETFLIX -‬
‫- אנט ג'מיימה -‬
‫- השורשים שלנו -‬
‫בנין, מערב אפריקה.‬
‫- אפריקה -‬
‫- קוטונו, בנין -‬
‫מוזר לחזור הביתה למקום שמעולם לא הייתי בו.‬
‫רסיסי זיכרון אבודים היו בכל מקום.‬
‫בצלילים, בריחות ובטעמים.‬
‫ההחלטה לאתר את מקור האוכל‬ ‫שהגדיר את אמריקה הייתה דבר אחד,‬
‫אבל השהות ביבשת? לחוש אותה?‬
‫זה כבר היה דבר אחר לגמרי.‬
‫- קוטונו, בנין -‬
‫התחלתי להבין זאת לעומק בטיול לשוק דנטוקפה‬
‫עם ד"ר ג'סיקה ב. האריס.‬
‫או כמו שאני אוהב לקרוא לה, ד"ר ג'יי.‬
‫אז אנחנו כאן בטוקפה?‬
‫דנטוקפה?‬ ‫-דנטוקפה. בטוקפה.‬
‫- ד"ר ג'סיקה ב. האריס‬ ‫היסטוריונית קולינרית -‬
‫אחד השווקים הפתוחים‬ ‫הגדולים ביותר במערב אפריקה.‬
‫כפות רגליי דורכות פה על הקרקע,‬ ‫והתחושה מדהימה.‬
‫הרי לך משמעות חדשה ל"שתי רגליים על הקרקע".‬
‫שתבינו, ד"ר ג'יי היא אגדה חיה בשבילי.‬
‫היא חיברה למעלה מ-12 ספרים‬ ‫על האוכל של הפזורה האפריקנית,‬
‫וקשה להפריז במידת ההשפעה של הספר שלה,‬ ‫"היי און דה הוג", עליי.‬
‫אני מכורה לשווקים.‬ ‫-כן.‬
‫לכאן באים אם רוצים לחוות‬ ‫את לב החיים התוססים של המקום.‬
‫אז כאן אנחנו נמצאים.‬
‫אנחנו במרכז. אין יותר מרכז מזה.‬
‫כן. יש פה בעיקר דוכני רוכלות מהלכים.‬ ‫-נכון. בהחלט!‬
‫כן, אפשר לראות פה קצת מכל דבר.‬
‫ותוסס כאן.‬ ‫-יום שבת בשוק!‬
‫הגענו.‬ ‫-טוב.‬
‫זה אנחנו.‬
‫זה אנחנו. זה מוכר.‬ ‫-נכון?‬
‫ידעת שיש במיה על כרטיס הביקור שלי?‬ ‫-לא ידעתי.‬
‫כן, וגם על נייר המכתבים.‬
‫אני חושב שגם על כתובת האימייל הייתה פעם?‬ ‫-כן. היא עדיין שם.‬
‫אז זה באמת אנחנו.‬ ‫-זה אנחנו. זה שלי.‬
‫אז כשמדברים על במיה‬
‫ובאיזו מידה היא אפריקנית,‬
‫היא אפריקנית כי היא עשתה את המסע איתנו.‬
‫נכון. אבל היא אפריקנית‬ ‫גם כי המקור שלה כאן.‬
‫נכון.‬ ‫-ואנחנו הבאנו אותה לעולם החדש.‬
‫היא החיבור.‬
‫אילו שימושים יש לבמיה‬
‫במטבח המערב-אפריקני?‬ ‫-במיה מופיעה בכל מיני תבשילי נזיד.‬
‫היא משמשת כחומר מסמיך.‬
‫תשמע עוד דבר משעשע.‬ ‫אם תרצה לבקש במיה בצרפתית,‬
‫כן.‬ ‫-תלמד מילה בצרפתית שהיא גם מילה באנגלית.‬
‫נשמע.‬ ‫-זה נקרא גומבו.‬
‫גומבו?‬ ‫-גומבו.‬
‫וזה הגיוני מאוד, נכון?‬ ‫-הגיוני לגמרי.‬
‫טוב, יש לנו עוד הרבה מה לסקר חוץ מבמיה.‬ ‫-כן, יש המון מה לראות בשוק.‬
‫אני פשוט מרגיש…‬
‫החוויה הזאת… לראות אנשים שדומים לי.‬ ‫-נכון?‬
‫זה מתבטא בשיער.‬
‫אני מזהה את הסגנון שלנו‬ ‫ואת הבגדים ואת אופן הלבוש.‬
‫ואת ההליכה הגאה.‬ ‫-ההליכה הגאה.‬
‫ואת כושר ההמצאה שלנו. התושייה שלנו.‬
‫ברור שזה מקום עצום בגודלו,‬ ‫אבל בכל זאת נראה שיש פה סדר כלשהו ו…‬
‫בהחלט יש פה סדר.‬
‫כן.‬
‫מעניין לראות את המגוון הרב של המוצרים.‬
‫נכון.‬
‫שניים בבת אחת.‬
‫יפה.‬
‫אני ממש נרגש להיות פה איתך,‬ ‫כי את תרמת יותר מכולם‬
‫להפרכת המיתוס של פקעות יאם כנגד בטטות.‬
‫כאן נפתור את הסוגיה אחת ולתמיד.‬ ‫-כן אלה פקעות יאם.‬
‫אלה פקעות יאם.‬
‫תמיד אמרתי שהן נראות כמו…‬
‫כף רגל שעירה של פיל.‬ ‫-תראי מה זה.‬
‫זו כף רגל שעירה של פיל בעלת ארבע אצבעות.‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫הבנת? אז זאת לא בטטה.‬ ‫-ממש לא.‬
‫אז אם אנחנו לא רואים דבר כזה בסופרמרקט,‬ ‫אנחנו לא רואים יאם.‬
‫נכון. בדיוק.‬
‫אז למה אחרי כל השנים האלה‬
‫ממשיכים להתבלבל בין בטטה ליאם?‬
‫כי פקעות יאם הן כל כך חשובות.‬
‫רואים שהן המוצר הכי נמכר בשוק הזה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל הן לא גדלות בצפון אמריקה,‬ ‫או לא גדלו.‬
‫עכשיו מגדלים אותן קצת בפלורידה‬ ‫ובמקומות אחרים. בגלל הטמפרטורה.‬
‫נכון.‬
‫אבל תמיד היינו אנשים יצירתיים.‬ ‫-נכון.‬
‫אז מה עשינו?‬
‫השתמשנו בתחליף הכי דומה.‬ ‫-נכון מאוד. והוא?‬
‫הבטטה.‬ ‫-יפה, ואיך קראנו לזה?‬
‫יאם.‬ ‫-אז מה אוכלים בחג ההודיה?‬
‫אוכלים פאי בטטה,‬
‫ולא פאי יאם.‬
‫ומה מצופה סוכר?‬
‫בטטה.‬ ‫-יפה.‬
‫אז אם כבר אנחנו שוברים פה מיתוסים,‬
‫תוכלי לחשוב על מזון אחר ממוצא אפריקני‬
‫שאנשים מניחים שהוא בא מאמריקה?‬
‫יש לנו לוביה, יש לנו במיה,‬
‫יש לנו אבטיח,‬ ‫ישנו הבלבול בין בטטה ליאם.‬
‫אוקיי.‬
‫מה עוד יש לנו? אורז.‬
‫ואורז.‬ ‫-ואורז.‬
‫ישנו…‬
‫אחד החיבורים העיקריים האחרים‬ ‫לתרבות האוכל האפריקנית הוא אורז.‬
‫בהחלט.‬ ‫-תחילת מהותנו.‬
‫העניין הוא שבנין אולי לא הייתה חוף האורז‬ ‫אבל כן הייתה חוף העבדים.‬
‫האורז האדום הזה הוא אורז ניגרי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫האורז מסודר לפי איכותו.‬ ‫יש גם אורז באיכות מעולה.‬
‫אנחנו קוראים לו ג'ולוף.‬
‫ג'ולוף. אז האורז הזה הוא אורז ג'ולוף?‬
‫כן, ג'ולוף. שבור פעם אחת.‬
‫חלק שבור פעמיים. חלק שבור לגמרי.‬
‫אז לאורז שבור פעם אחת קוראים ג'ולוף.‬
‫ג'ולוף, כלומר אורז ג'ולוף.‬
‫בכל פעם שאני רואה אורז,‬
‫איני יכול להימנע מהמחשבה‬ ‫כיצד הוא בנה את עושרה של האומה שלנו…‬
‫האומה הנוכחית שלנו לפני שהייתה בכלל אומה.‬ ‫-בנה את צ'רלסטון.‬
‫בזכותו צ'רלסטון קיימת.‬ ‫-ואיי המחסום ודרום קרוליינה.‬
‫אתה יודע.‬ ‫-כן!‬
‫זה היה האורז.‬
‫אורז, אורז ועוד אורז.‬
‫זה היה הבסיס.‬ ‫-כן.‬
‫ללא ספק הבסיס.‬
‫טוב.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫לאן הולכים עכשיו?‬ ‫-לדבר הבא.‬
‫אראה לך עוד כמה דברים.‬
‫ד"ר ג'יי ואני אכלנו ארוחת צוהריים‬ ‫במסעדה מקומית צנועה בשם "סבור דו בנין" ‬
‫או "הטעם של בנין".‬
‫המנה האהובה ביותר על אנשי וידה…‬
‫המקום בבעלות השפית ואלרי וינאקפון.‬
‫אושיית אוכל בקוטונו.‬
‫היא חיברה שישה ספרי בישול‬ ‫הכוללים את המנות המסורתיות של מדינתה.‬
‫בבקשה.‬
‫נהדר.‬
‫זה נראה טוב. מה את מגישה לנו?‬
‫עוף בגריל.‬
‫זה רוטב מואיו?‬
‫זה מיץ עגבניות.‬ ‫-זה מיץ עגבניות?‬
‫זה אמיוו, וזה העוף שלך.‬
‫האמיוו נפלא כי יש לו טעם נהדר.‬
‫זה קמח תירס עם העגבנייה.‬
‫טעים מאוד.‬ ‫-וזה נהדר.‬
‫טעים מאוד.‬
‫אז זה הפלפל.‬
‫זה על בסיס עגבניות.‬ ‫-טוב.‬
‫היא אמרה שזה החריף.‬
‫שים לעצמך.‬
‫כל אחד מגיב לזה שונה,‬ ‫אז שים לב שאתה לא מגזים…‬
‫נכון.‬
‫כי זה יכול להעיף אותך לגמרי.‬
‫זה הדבר האמיתי.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו אתה מרגיש את זה.‬
‫אני מרגיש את זה. ומת על זה.‬
‫כן, זה בהחלט מוסיף. זה…‬
‫זה נותן לזה טעם של בית.‬ ‫-כן.‬
‫אני תמיד אומרת‬ ‫שאם אתה נכנס למסעדה אפרו-אמריקנית‬
‫ואין בקבוק דק וארוך‬ ‫של רוטב חריף על השולחן,‬
‫צא משם, כי אתה במקום הלא נכון.‬ ‫-במקום הלא נכון.‬
‫קשה לדמיין את האוכל שלנו בלי רוטב חריף.‬
‫שפמנון מטוגן בלי רוטב חריף? ‬ ‫לא בבית ספרנו.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-לא, תודה. עוד יותר טוב.‬
‫אז הספר "היי און דה הוג",‬
‫מה גרם לך לכתוב אותו?‬
‫הייתי עורכת מדור הטיולים‬ ‫של מגזין "אסנס" בשנות ה-70.‬
‫ולבסוף גיליתי שאני מתחילה לעשות חיבורים‬
‫עם האוכל של הפזורה האפריקנית.‬
‫במובן שהדברים קשורים זה לזה?‬
‫במובן ש"כבר אכלתי את זה פעם!"‬ ‫-כן.‬
‫במובן ש"אני מכירה את זה!"‬
‫במובן ש…"יש לזה טעם‬ ‫כמו האוכל של סבתא שלי".‬
‫ובכן, זו שעועית.‬
‫שעועית? שעועית אדומה?‬ ‫-כן. שעועית אדומה.‬
‫אז שעועית אדומה?‬ ‫-שעועית אדומה. טוב.‬
‫עם שמן דקלים אדום.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אז זה שמן דקלים אדום, ועוד קמח תירס.‬
‫וזה?‬
‫בשר כבש.‬
‫כבש.‬
‫תודה, גברתי.‬ ‫-תודה לכם. על לא דבר.‬
‫שילוב נחמד.‬
‫כן. טוב, שמן דקלים אדום הוא תמיד מעניין.‬
‫כן? למה?‬
‫מבחינתי, הוא מתחבר לכל מיני מקומות.‬
‫הצבע האדום-כתמתם הזה…‬
‫אפשר לראות את זה קצת‬ ‫באורז האדום של צ'רלסטון.‬
‫כן.‬
‫אפשר לראות את זה בג'מבליה.‬
‫בחיי. אף פעם לא קישרתי.‬ ‫-טוב, ככה המוח המטורף שלי עובד.‬
‫אבל השעועית האדומה?‬
‫תחשוב על ניו אורלינס בימי שני.‬
‫מעדן!‬ ‫-נכון. זה נפלא!‬
‫אבל עדיף עם עוד קצת מזה.‬
‫אמת.‬
‫מה יש בבנין שהופך אותה‬ ‫לחשובה כל כך מבחינה קולינרית?‬
‫כי היא הייתה אחד הצירים המרכזיים‬ ‫בסחר העבדים הטרנס-אטלנטי.‬
‫ולכן אנשים רבים באו מפה‬ ‫ואנשים רבים עברו פה‬
‫בדרכם אל צדו השני של האוקיינוס האטלנטי.‬
‫אמנם זה לא מקום גדול,‬
‫אבל הייתה לו השפעה יוצאת דופן‬ ‫על העולם החדש.‬
‫נכון.‬ ‫-על כל חצי הכדור הצפוני.‬
‫כן.‬
‫וחלק ניכר מההשפעה הזאת עבר דרך קיבתנו.‬
‫טקס נטילת הידיים הזה‬ ‫מתבצע לפני מנות ספציפיות או…‬
‫הרי אתה תאכל בידיים.‬ ‫-הגיוני.‬
‫אז תחילה טול ידיים.‬ ‫-מגניב.‬
‫אני זוכה לראות את זה קודם.‬
‫מקסים.‬
‫תודה!‬ ‫-תודה!‬
‫ובכן…‬
‫זו מחית של פקעות יאם.‬ ‫-מחית של פקעות יאם.‬
‫עם רוטב בוטנים.‬
‫עם גבינה ובשר כבש.‬
‫טעים.‬
‫רוטב הבוטנים נהדר.‬
‫אהבתי את המנה הזאת.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, את ואלרי?‬
‫אני ואלרי.‬ ‫-ג'סיקה.‬
‫- ואלרי וינאקפון, שפית ובעלת המקום -‬
‫סטיבן.‬ ‫-שלום, סטיבן.‬
‫יופי. בבקשה שבי איתנו.‬
‫תודה.‬
‫לפי האוכל שאת מגישה כאן, ‬ ‫האם המסעדה נחשבת מסורתית?‬
‫בחרנו להציג מנות טיפוסיות לבנין.‬
‫אנחנו מגישים רק מנות מסורתיות ואותנטיות.‬
‫מנות שנוטות להישכח.‬
‫ולמה זה חשוב לך?‬
‫אם אנחנו לא נדע להעריך,‬
‫ולא נראה את מה שאנחנו יודעים לעשות,‬ ‫מי יעשה את זה?‬
‫נכון.‬
‫אף אחד.‬
‫בכל פעם שאנחנו מקבלים‬ ‫את פני אחינו האמריקנים,‬
‫זה נכון, אלה אחינו שחוזרים הנה.‬
‫תמיד תענוג להראות להם‬
‫מה אנחנו עדיין אוכלים כאן. באמת תענוג.‬
‫ובכן, תודה מקרב לב.‬ ‫-תודה לך.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫החוויה שלי כאדם שחור באמריקה‬ ‫כל כך מושרשת בניסיון להשתייך.‬
‫לכן הופתעתי מהחום שבו קיבלו אותי בקוטונו.‬
‫העיר הגדולה ביותר בבנין‬ ‫היא תערובת מדהימה של ישן וחדש,‬
‫ומקום שבו המטבח המסורתי‬ ‫יכול לענות על שאיפותיו של הדור החדש.‬
‫המטבח האפריקני הוא…‬
‫- קארל ויניון ווליארמה, בלוגרית אוכל -‬
‫אני לא יודעת למה המטבח שלנו לא‬
‫פופולרי כמו מטבח אסייתי או מטבח צרפתי,‬
‫ואני שמחה להראות לעולם,‬ ‫באמצעות הבלוג שלי ודף האינסטגרם שלי,‬
‫מה יש לנו להציע.‬
‫כשני כותבים‬ ‫המחפשים אחר שורשיהם הקולינריים,‬
‫לבלוגרית האוכל, קארל ויניון, ולי‬ ‫יש הרבה במשותף.‬
‫העבודה שלה מושכת קהל עוקבים עצום.‬
‫בכל יום אני לומדת את האוכל האפריקני:‬
‫מסנגל, מחוף השנהב ומבנין.‬
‫אם כך, את סטודנטית לאוכל אפריקני.‬
‫האוכל הזה הוא גם חלק‬
‫מההיסטוריה האישית שלך, נכון?‬ ‫-כן, בדיוק!‬
‫אמנם נולדתי בצרפת, אבל אני מבנין.‬
‫זו התרבות שלי, ואני רוצה‬ ‫שכל העוקבים שלי ילמדו על כך.‬
‫למה רצית להביא אותי דווקא למסעדה הזאת?‬
‫כי השף חבר שלי,‬
‫ומאוד רציתי שיגיש לנו מנות שהוא הכין,‬
‫כי הוא משתמש במתכונים מסורתיים‬
‫אבל עם טוויסט מודרני.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫מנה ראשונה.‬
‫תודה.‬ ‫-נגיסי עוף מגולגלים.‬
‫יפה.‬ ‫-ונגיסי פרומאז'.‬
‫ואגאשי.‬
‫את המתכון הזה אני אוהבת במיוחד.‬
‫תודה.‬
‫זה נקרא "אמיוו".‬
‫אמיוו.‬
‫ממש טעים.‬
‫יש בפנים רוטב עגבניות.‬
‫כן, בפנים!‬
‫גם אצלי גיליתי הפתעה בפנים.‬
‫זה פשוט מעולה.‬
‫הטעם, והמרקמים השונים.‬
‫כי יש בזה מעט פריכות, קצת קראנצ'יות.‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫זה מבנין.‬
‫וואו, זה נראה מעולה.‬ ‫-אוקיי!‬
‫אוקיי!‬
‫אני מוכנה.‬ ‫-אהבת את המראה של זה.‬
‫מוס, מוס בטטה מוקרם ושרימפס.‬
‫יפה, תודה.‬
‫אתה לא מקבל אותו דבר.‬
‫לא.‬
‫טוב, זו גרסה חדשה.‬ ‫-טוב.‬
‫גרסה חדשה של רוטב הבוטנים.‬
‫עם עוף, ויש פה בוטנים מעל.‬ ‫-כן, כמו קראסט.‬
‫איך העוף?‬
‫העוף מבושל מושלם.‬
‫כיוון שרוטב הבוטנים באמצע חמים,‬
‫זה כמעט כמו רוטב נוסף לעוף.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אז יש לנו פה חגיגה של רטבים.‬
‫אני חושב שזו מנה ממש יצירתית.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫אתה חייב לנסות את זה.‬ ‫-טוב, מעולה.‬
‫ואני חייבת לנסות את זה.‬ ‫-כן.‬
‫השרימפס מדהימים.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫ואתה יודע, העגבניות הקטנות‬
‫עם הפלפל.‬
‫נהדר.‬
‫זה כל כך טעים.‬
‫אני רואה את המנה שמגיעה!‬ ‫-את רואה משהו.‬
‫מאקי פירו עם אננס וקוקוס.‬
‫תודה.‬
‫נראה מעולה.‬
‫סושי, או מאקי מיפן.‬
‫זה עם פירו.‬
‫פירו, בדרך כלל, זו מנה מלוחה.‬
‫הפעם זה מתוק עם אננס‬
‫וקוקוס.‬
‫טעים!‬ ‫-כן!‬
‫אהבתי שלכל דבר יש מילוי.‬
‫כן!‬
‫באפריקה…‬
‫לא אוכלים הרבה קינוחים.‬
‫אבל אני חובבת גדולה של כל מיני קינוחים.‬
‫הקינוח הזה ממש טעים.‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬
‫שלום!‬ ‫-שף!‬
‫סדז'רו.‬ ‫-סטיבן.‬
‫- סדז'רו אהואנסו,‬ ‫שף ושותף ב"צ'יל אן גריל" -‬
‫שלום שף.‬
‫נעים מאוד.‬
‫שלומי מצוין.‬
‫תודה.‬
‫על לא דבר.‬ ‫-היה מדהים.‬
‫הבאתי קצת אלכוהול מקומי.‬
‫יפה.‬
‫זה סודאבי.‬
‫סודאבי.‬ ‫-עם ענבים.‬
‫טוב, יפה.‬
‫בסדר. שנרים כוסית לחיי בנין?‬
‫לחיי בנין?‬ ‫-לחיי בנין.‬
‫לחיי המטבח הבניני?‬ ‫-כן.‬
‫האוכל הבניני.‬ ‫-ולחיינו.‬
‫בטח. לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫איפה למדת לבשל ככה?‬
‫למדתי בצרפת.‬
‫אחר כך טיילתי בסנגל ובגוואדלופ,‬
‫והחלטתי לחזור לבנין‬
‫וליצור מטבח משלי.‬
‫ולמה רצית לחזור הביתה?‬
‫כי זה מאתגר‬
‫לחזק את התחום הגסטרונומי של מדינתנו, בנין.‬
‫כי יש לנו הרבה מוצרים‬
‫שאנחנו לוקחים ויוצרים מהם משהו חדש.‬
‫אז אתה חושב שזה מתרחש בכל רחבי המדינה,‬
‫במקומות שבהם יש‬ ‫שפים צעירים שמנסים לקדם דברים?‬
‫הרבה אנשים מנסים‬ ‫לשים את בנין על המפה, כמונו.‬
‫אנחנו גאים במדינה שלנו‬ ‫ורוצים להדגיש שבנין כאן.‬
‫בנין היא מדינה קטנה בגודלה‬
‫אבל אנחנו אנשים גדולים.‬
‫כן.‬
‫קטנה וגאה.‬
‫בדיוק.‬
‫- אבומה, בנין -‬
‫אבל מתחת לגאוותה של בנין‬ ‫יש מציאות שלא ניתן להתכחש לה.‬
‫- אבומה, בנין -‬
‫נעקרנו מכאן,‬
‫וכדי להתחיל להבין מה משמעות הדבר בבנין,‬
‫הייתי צריך להגיע למקום בשם אבומה.‬
‫פעם הייתה זו עיר הבירה של ממלכת דהומיי.‬
‫ממלכה שהיה בה גדוד אמזונות לוחמות,‬ ‫גדוד על טהרת הנשים,‬
‫כוח שמעצמות קולניאליות‬ ‫נאלצו להתמודד איתו במשך מאות בשנים.‬
‫לפני שנים רבות…‬
‫- גאבן דז'ימאס, היסטוריון וחוקר מאבומה -‬
‫בשלב מסוים,‬
‫לממלכת אבומה יצא שם‬
‫בתור הממלכה הגדולה ביותר בסחר עבדים.‬
‫עוד מראשית ימיה‬
‫שאפה הממלכה להתפשט.‬
‫הם הביאו לכאן אנשים‬
‫כדי לפתח את הממלכה,‬
‫ושלחו אנשים בתמורה לפי דרישת האירופים.‬
‫אי אפשר לומר שאנחנו, האפריקנים,‬
‫לא תרמנו את חלקנו לעבדות.‬
‫אין ספק שתרמנו, כי הסכמנו לספק‬
‫לאירופים את כוח האדם שהם דרשו.‬
‫אבל במחיר נורא!‬
‫הרגשתי כאילו אני חוזר אחורה בזמן באבומה.‬
‫כלומר, זהו מקום שבו אפשר עדיין לצעוד‬ ‫באותו שביל ממש שעליו צעדו המשועבדים.‬
‫הייתה זו צעדה משפילה.‬
‫צעדה שהסתיימה בעיר ושמה וידה‬
‫ממנה כה רבים מאיתנו עזבו לבלי שוב.‬
‫איך זה התנהל?‬
‫קשרו שלשלאות על כפות רגליהם ופרקי ידיהם‬
‫כדי להצעיד אותם בשורה. והיה צוות…‬
‫שהשגיח עליהם.‬
‫כמה זמן זה נמשך?‬
‫זה נמשך לפחות ארבעה ימים.‬
‫אני חושב שמאוד חשוב ש…‬
‫אני מסתכל על השביל הזה, אני רואה אותו,‬
‫ואקח את המראה הזה איתי הביתה.‬
‫אנחנו חייבים לצעוד בדרך הזו כי…‬
‫זהו פרק חשוב מאוד בעברנו.‬
‫והתעלמות מכך…‬
‫היא התעלמות מחלק מהותי מעצמנו.‬
‫אבל יש דרכים בבנין שמספרות סיפור אחר.‬
‫דרכים שמובילות לאחד המקומות‬ ‫הקסומים ביותר שהייתי בהם מעודי.‬
‫ואני נשבע שאני עדיין יכול‬ ‫לשמוע את שירי החירות השמימיים,‬
‫עדיין מרגיש את‬‫ ‬‫הקסם הייחודי‬
‫של כפר המים שראשיתו באגדת וודו.‬
‫- גאנבייה, בנין -‬
‫תמצא פה כל הדתות בעולם‬ ‫אבל העיקרית שבהן היא דת הוודו.‬
‫- מאדינה, מזקני גאנבייה -‬
‫עבור מי שבא מחו"ל,‬
‫אפשר לומר שאנחנו מאמינים בדת הוודו.‬
‫אנחנו סוגדים לוודו באמונה שלמה.‬
‫לגבי גאנבייה,‬ ‫הכפר קיים בזכות אבות אבותינו.‬
‫סוחרי עבדים רדפו אחריהם.‬
‫ובמנוסתם, הגיעו לחוף האגם.‬
‫התלווה אליהם כוהן וודו רב עוצמה.‬
‫כשהגיעו לחוף,‬
‫הכוהן, בעל הכוחות המגיים,‬ ‫ביקש שהם יחכו לו.‬
‫הוא קרא לנץ,‬
‫וכשהציפור הגיעה, היא נשאה אותו על גבה…‬
‫והם התחילו לחפש מקום לנחות בו.‬
‫בסופו של דבר הם מצאו אי,‬
‫והנץ החזיר אותו לקבוצה.‬
‫כשהם חזרו לחוף,‬
‫הכוהן הטיל עוד כישוף,‬
‫ותנין הגיח מתוך האגם,‬
‫והוביל את כולם למקום שהוא מצא קודם לכן.‬
‫כולם ירדו מגבו של התנין‬
‫ועלו על האי.‬
‫עם בואם, הבינו שאיש לא רודף אחריהם.‬
‫אז שם הם נשארו.‬
‫מרגע שהגיעו, כיוון שלא הייתה עוד מלחמה,‬
‫הם קראו למקום בשם גאנבייה.‬
‫כלומר, הגענו בשלום ואנו בטוחים.‬
‫ברוכים הבאים לגאנבייה.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫גאנבייה הוא הכפר שלי.‬
‫יש לנו כנסייה נוצרית שמיימית.‬ ‫-הבנתי, שם זו הכנסייה השמיימית. הבנתי.‬
‫והבניין הגדול ההוא?‬
‫הבניין הגדול הוא כנסייה נוספת.‬
‫- אריק קיקי, מורה דרך יליד גאנבייה -‬
‫יש פה הרבה כנסיות.‬ ‫-כן, יש כאן הרבה כנסיות.‬
‫יש לנו כנסייה קתולית,‬
‫כנסייה שמיימית, מסגד,‬
‫וגם וודו.‬
‫וודו.‬ ‫-כן.‬
‫כן, הוודו המקורי.‬ ‫-כן.‬
‫כי כך הכפר הוקם. זה חלק מהסיפור.‬
‫כן, ההיסטוריה.‬ ‫-כן.‬
‫לתושבי המקום קוראים אייזו.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אייזו. והשפה היא טופין.‬
‫טופין.‬
‫טופין: "טו" זה מים ו"פינו" זה אנשים.‬
‫אוקיי. אז בעיקרון זה "אנשי המים".‬
‫אנשי המים.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, כאן הבית שלי. אנחנו ליד הבית שלי.‬
‫מדליק.‬
‫כאן, כשאני לא צריך לעבוד ביבשת,‬
‫אני בא הנה כדי לבלות בסופי השבוע‬ ‫עם המשפחה שלי.‬
‫כן. ומה אתם עושים?‬
‫פשוט אוכלים אוכל מקומי.‬
‫ומי מבשל?‬
‫לפעמים אימא שלי,‬
‫ולפעמים אחותי.‬
‫כן, ולפעמים אני. כן, גם אני מבשל.‬
‫כן! וואו.‬ ‫-כן, אני יודע לבשל.‬
‫יפה, כל הכבוד.‬ ‫-כן!‬
‫אנחנו עוזבים את דרך הדגים‬
‫ועכשיו נבקר בשוק הצף.‬
‫אני מחכה בכיליון עיניים.‬ ‫-כן.‬
‫אילו דברים קונים כאן?‬
‫אפשר לקנות אורז, עגבניות, שמן…‬ ‫-כן.‬
‫שעועית וגם…‬
‫עצים לבישול.‬
‫וזה הכול.‬
‫היא מוכרת משהו שדומה לגאטו.‬
‫גאטו זה עוגה. הינה.‬
‫עוגה, כן.‬
‫רוצה…‬
‫לבחור?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, כל אחד מקבל את שלו.‬ ‫-כן.‬
‫בצק מטוגן טעים.‬
‫חטיף נחמד.‬
‫נחמד מאוד.‬
‫לא מתוק מדי.‬
‫קראסט אוורירי.‬
‫עם כל ביס זה נהיה עוד יותר טעים.‬
‫יש לה פה חנות שלמה.‬ ‫-כן.‬
‫כן. קיוויתי שתבחר את זה.‬
‫בכפר אנשים קוראים לזה "קונקאטה".‬
‫שם מקומי.‬
‫קונקאטה זה…‬
‫בוטנים, בתוספת סוכר ושמן. כן.‬
‫מזכיר לי חטיף שוקולד.‬ ‫אנחנו קוראים לחטיף הזה "בייבי רות'".‬
‫ויש בו בוטנים, קרמל וסוכר.‬
‫יש לזה טעם ממש דומה.‬
‫ממש טעים. אני מת על בוטנים.‬
‫כדי להתנייד בגאנבייה, צריך סירה.‬
‫בלי סירה, אי אפשר לזוז.‬
‫איך כולם משיגים סירות?‬
‫כל משפחה פה מקבלת שלוש סירות.‬ ‫-אוקיי.‬
‫סירה אחת לילדים,‬
‫סירה אחת לאבא וסירה אחת לאימא.‬
‫אז לכל אחד סירה משלו?‬ ‫-נכון.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-זה הכרחי כאן.‬
‫עכשיו נלך לראות איפה סבא שלנו גר‬
‫לפני שהתחיל לבנות את הבית על האגם.‬
‫אז אנחנו ממש בשוליים של גאנבייה.‬
‫של גאנבייה, כן.‬
‫אוקיי.‬
‫שם, במקום שרואים עצים גדולים,‬
‫לשם סבא שלנו הגיע בהתחלה.‬
‫וואו.‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו אין שם בתי מגורים.‬
‫כי יש הורים שזקוקים לזה‬
‫כמקום לקבור בו אנשים,‬
‫כבית קברות.‬
‫זה בית קברות, כן.‬ ‫-כן.‬
‫יפה שבית הקברות נמצא‬ ‫במקום שאליו אבותיך הגיעו בהתחלה.‬
‫כשאבותיך הגיעו הנה לאי הזה,‬
‫כן?‬ ‫-הם היו חופשיים מעבדות.‬
‫כן, הם היו חופשיים מעבדות.‬
‫הם היו מוגנים ובטוחים לגמרי.‬
‫לכן הם בחרו להישאר כאן.‬
‫והם מצאו פה דגים כדי לדוג.‬
‫אתה כל הזמן מספר לי על הדגים.‬
‫אפשר לטעום אותם?‬
‫כמובן, מייד נראה.‬
‫יופי, אני מוכן לטעום.‬ ‫-כן.‬
‫לחיים.‬
‫אני רק רוצה להגיד תודה רבה…‬ ‫-תודה גם לך.‬
‫שהקדשת מזמנך ואפשרת לי‬ ‫לבוא לבקר אותך בכפרך, גאנבייה.‬
‫שהוא, אני חייב לומר לך,‬ ‫המקום הכי מדהים שראיתי בחיי.‬
‫הרעיון של כפר שלם על המים‬ ‫הוא לא משהו שראיתי בעבר.‬
‫רוב האנשים שגרים כאן עוסקים בדיג…‬ ‫-דייגים, נכון.‬
‫הן עבור משפחותיהם, והן למסחר כדי להתפרנס?‬ ‫-כן.‬
‫וכשאתה דג כאן, מה אתה דג?‬
‫אמנון או… כן.‬ ‫-טוב, אני מבין. אמנון.‬
‫אוקיי.‬
‫נראה טוב מאוד.‬
‫המנה הזאת עשויה מקסאווה…‬
‫אוקיי.‬ ‫-ומדגים מהאגם.‬
‫אוקיי.‬ ‫-כן.‬
‫כיוון שיום ראשון היום,‬
‫למען האמת מבחינתי, מקובל מאוד‬ ‫במקום שממנו באתי בג'ורג'יה, ארצות הברית,‬
‫בכל יום ראשון אחרי הכנסייה,‬ ‫כשהייתי ילד, כשהייתי קטן,‬
‫אבי נהג לטגן דגים לכל באי הכנסייה.‬
‫בעצם, לפעמים היה אפילו ספגטי,‬
‫אז אטריות ורוטב עגבניות,‬
‫אז דגים מטוגנים עם עגבניות‬ ‫בארוחת יום ראשון‬
‫זה תפריט מאוד מוכר גם עבורי.‬
‫זה אחד הפינוקים האהובים עליי בימי ראשון.‬
‫יופי, כן.‬ ‫-זה מושלם.‬
‫מושלם.‬
‫מושלם. זה טעים מאוד.‬
‫זה כל כך טעים.‬
‫אני באמת חושב שדג מטוגן ועגבנייה,‬
‫עם קצת פלפל זה השילוב הכי טוב שיש.‬
‫- פורטו נובו, בנין -‬
‫כשחווים את בנין מבינים‬ ‫מהם חוסן נפשי וסיבולת.‬
‫ומבחינתי, איש לא מתרגם זאת טוב יותר מאמן.‬
‫ליד כביש מאובק בעיר הבירה פורטו נובו,‬
‫ביקרתי בסטודיו של רומואלד הזומי.‬
‫אתה אחד האמנים הנערצים בעולם‬
‫ובכל זאת אתה גר בארץ הולדתך.‬
‫שמע, מעולם לא עזבתי, בשביל מה?‬
‫כן.‬ ‫-בשביל בניין בניו יורק?‬
‫בשביל מכונית גדולה? לא! זה לא בשבילי.‬
‫מעולם לא עזבתי כי אני יודע מאיפה אני בא.‬
‫חומרי הגלם של יצירות האמנות של רומואלד‬ ‫הם מכלי דלק,‬
‫פריט יומיומי שראיתי אינספור פעמים‬ ‫ ברחובות בנין.‬
‫עבודתו המוגמרת מותחת חוט מקשר‬
‫בין העבר הרחוק לבין קשיי החיים המודרניים.‬
‫זה הסטודיו שלי.‬
‫הדבר החשוב ביותר פה הוא איך אנחנו שורדים.‬
‫שכנתנו היא ניגריה.‬
‫ניגריה מפיקה דלק,‬
‫ואנשים מניגריה מביאים דלק לגבול‬
‫ואנחנו מבנין פשוט הולכים לשם,‬
‫אוספים את הדלק ומוכרים אותו בבנין.‬
‫לכל מי שמוביל דלק יש מכלים משלו.‬
‫אפשר לראות מישהו במכונית עם 2,500 ליטר…‬
‫מדהים.‬
‫מונחים סביבו.‬ ‫-נכון.‬
‫זה מסוכן.‬
‫בחודש אחד יכולים למות 100 אנשים.‬
‫כן.‬ ‫-בדליקות.‬
‫מה היית רוצה שניקח איתנו‬
‫מהקשר בין המכלים האלה לבנין?‬
‫העבודה שלי נועדה להראות…‬
‫לעולם שהאנשים האלה חזקים מאוד.‬
‫שצריך לכבד אותם. הם רק רוצים לשרוד.‬
‫מה שעוד מצא חן בעיניי‬ ‫זה שמדובר באובייקטים שמצאת ברחוב,‬
‫אבל קל מאוד לראות בהם פרצופים.‬
‫האובייקטים מדברים אליי.‬
‫אני יודע שאתה חושב גם על אוכל‬ ‫ביחס לאמנות שלך.‬
‫גם אני חושב על זה הרבה.‬
‫אנחנו צריכים להבין מאיפה באנו…‬ ‫-כן.‬
‫כדי להבין את עצמנו.‬
‫והסיפור של האוכל הוא גם הסיפור על מהותנו.‬
‫אל תשכח שהיינו כל כך חזקים.‬ ‫-כן.‬
‫לכן לקחו את אנשינו, בני יורובה,‬
‫שילכו לעבוד בחוות שלהם,‬ ‫כי הם היו כל כך חזקים.‬
‫למה?‬ ‫-בגלל התרופות שלנו, האוכל שלנו.‬
‫בגלל התרופות, האוכל והתרבות שלנו.‬ ‫-כן.‬
‫ואתה יודע מה אומרים כאן?‬ ‫-מה?‬
‫אמור לי מה אתה אוכל,‬
‫ואומר לך מי אתה.‬ ‫-אומר לך מאיפה באת.‬
‫למען האמת, באותו רגע הייתי פשוט רעב.‬
‫והסעודה המסורתית שרומואלד הגיש לנו‬
‫התבססה על תפריט שרק נשים ‬ ‫מהכפרים הקטנים סביב פורטו נובו‬
‫יודעות להכין.‬
‫זה לא הכול.‬
‫מרהיב!‬
‫אלוהים.‬
‫זה הדבר הכי מדהים שראיתי בחיים שלי.‬
‫אז זה היה האוכל שנהנינו ממנו‬ ‫עוד לפני השעבוד.‬
‫כל מה שמוגש פה, מקורו לפני ספינות העבדים.‬
‫אם אתם רוצים לטעום משהו, לכו על זה,‬
‫כי יש פה אטא-צ'יצ'י.‬
‫אטא-צ'יצ'י.‬ ‫-אטא-צ'יצ'י. פשוט תטעמו.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫ -איך אתם אומרים "תודה"?‬
‫אוואנו קא קא.‬ ‫-אוואנו קא קא.‬
‫זה לא רע.‬ ‫-זה לא רע.‬
‫טעים מאוד.‬
‫אבל…‬ ‫-כן?‬
‫איזו קטנית זו?‬ ‫-שעועית.‬
‫אוקיי.‬
‫ויש גרסאות של זה עם לוביה.‬
‫אני רוצה לנסות את ההוא, עם הדוחן.‬
‫אתה יכול להעביר?‬ ‫-כן!‬
‫תודה.‬
‫אבל זה נועד רק לצבא.‬ ‫-תודה.‬
‫אין בעיה. אני לוחמת.‬
‫אמזונה.‬ ‫-אמזונה.‬
‫אמזונה.‬ ‫-אתה כבר יודע.‬
‫ואם תרצו להמשיך, אני מציע לכם…‬
‫תעבירי את המנגני-מנגני. כן.‬ ‫-מנגני-מנגני.‬
‫המנגני-מנגני כל כך טעים.‬
‫תטעמו את זה. תראו בעצמכם.‬
‫נראה לי שיש אנשובי בפנים.‬
‫זה? מילוי הדג.‬
‫יש בזה כל כך הרבה.‬
‫זה חריף.‬ ‫-כן.‬
‫אהבתי את המרקם, וגם את מילוי הדגים.‬
‫התיבול מאוד… התיבול פה מאוד חשוב.‬
‫זה מתובל היטב.‬
‫כן, כל הטעמים ממשיכים לצאת.‬ ‫לא רק החריפות…‬
‫הם אמורים לצאת.‬ ‫-כן.‬
‫אחת הסיבות שאתה מגיש‬ ‫את האוכל הזה לנו, מאוד מכוון,‬
‫כי כמו כל היצירה שלך,‬ ‫הוא סובב סביב החיים לפני השעבוד.‬
‫כן.‬
‫וזה ממחיש את העובדה שהייתה לנו‬ ‫תרבות עשירה, אמנות ואוכל,‬
‫לפני שזה קרה.‬ ‫-כן.‬
‫אני מבנין ועוד לא טעמתי את כל המנות האלה.‬
‫זו הפעם הראשונה.‬
‫אתם חושבים שהמסורות נשכחות?‬
‫כן.‬ ‫-כן, כך אני חושבת.‬
‫כן.‬
‫בנוגע לאוכל מסוג זה.‬ ‫-המסורות הקולינריות.‬
‫זה המקור של…‬ ‫-איימן.‬
‫איימן.‬ ‫-זה כל כך טעים.‬
‫איימן.‬
‫כשאני אוכל את זה,‬ ‫אני חושב על אבות אבותיי.‬
‫אוקיי.‬
‫תתכבדו.‬ ‫-אני מחכה לזה.‬
‫תודה.‬ ‫-הדג. אבל זה לא רק הדג.‬
‫אני רואה שיש פה עוד משהו.‬
‫רוטב. כן.‬ ‫-טוב…‬
‫לא, שימי את זה על הצלחת, כן. ביד.‬
‫אלה ראשי דגים.‬
‫אקח לי ראשי דגים.‬ ‫-כן.‬
‫עם לחיים רכות. החלק הכי טוב בדג.‬
‫צריך לאכול את זה עם קאן נאן.‬
‫קאן נאן.‬
‫קאן נאן. תראו את זה.‬
‫וואו.‬ ‫-אוקיי.‬
‫קאן נאן זה תירס.‬
‫אני מתה על זה. זה אחד הטובים.‬ ‫-הכול.‬
‫זה מותסס. נכון שזה נפלא?‬ ‫-קאן נאן. כן.‬
‫זה מעניק לזה חמצמצות מדהימה.‬
‫נהדר. הדג טעים!‬
‫קארל.‬ ‫-כן.‬
‫אחד הדברים שלדעתי מאוד חשובים‬
‫וקסומים לגבי מה שקורה עכשיו‬
‫הוא העובדה שהמקום‬ ‫שאנחנו נמצאים בו ברגע זה…‬
‫זה מטורף.‬
‫הוא הבית של הסבים שלך.‬
‫רומואלד הכיר את סבתא שלי‬ ‫והיא גרה במרחק בית אחד מפה.‬
‫וגילית את זה רק היום?‬
‫גיליתי את זה כשהגענו וראיתי את הרחוב.‬
‫אמרתי, "אני מכירה את השכונה הזאת!"‬
‫מדהים.‬
‫כשמדובר על היחסים שלכם‬ ‫בין אחים, אחיינים ואחייניות,‬
‫זה חלק מהחיבור התרבותי בינינו, ללא מילים,‬
‫כי הדרך שבה אני גדלתי‬
‫כולם בבלוק שלי ובכנסייה שלי,‬ ‫כולם גידלו אותי,‬
‫ולכולם הייתה רשות מובנת מאליה‬ ‫לחנך אותי במידת הצורך.‬
‫כן. אותו הדבר כאן.‬
‫נכון? וזה ייחודי לתרבות שלנו.‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫לא רק באופן מטפורי.‬ ‫-לא.‬
‫את באמת מכאן.‬ ‫-כן.‬
‫אז הקשר הזה כל כך קסום‬
‫כי אני רואה בכולכם שותפים, כן?‬
‫כן, אתה יודע…‬
‫כי עכשיו אתם יודעים שזה הבית שלכם…‬
‫אל תגיד שוב שזה הבית שלנו. זה גם הבית שלך.‬
‫כן.‬ ‫-הבית שלנו.‬
‫כן, זה הבית שלנו.‬ ‫-אנחנו בבית.‬
‫באמצעות אוכל,‬
‫נוכל לגלות שיש יותר דברים‬ ‫שמחברים בינינו מדברים שמפרידים בינינו.‬
‫האוכל שאנחנו אוכלים‬ ‫והדברים שאנחנו מגלים מקרבים בינינו.‬
‫זה שולחן שיתופי.‬ ‫-כן.‬
‫כך אנחנו יודעים מי אנחנו‬
‫וכך אנחנו יודעים שאנחנו מחוברים.‬ ‫-כן.‬
‫אחרי שניפרד מכם, ניסע לווידה.‬ ‫-כן.‬
‫מה חשיבותו של המקום הזה?‬
‫וידה, אני יכול לומר לך…‬
‫זה המקום‬
‫שממנו הם עזבו.‬
‫אבל באותו זמן,‬ ‫הם לא ידעו לאן פניהם מועדות.‬
‫שם נמצא "השער שאין ממנו חזרה".‬
‫יש לנו הזדמנות לשִׁיבָה.‬
‫זה מה שכולנו עושים עכשיו.‬
‫כן.‬ ‫-זאת השיבה שלנו.‬
‫- אבומה, בנין -‬
‫- וידה -‬
‫- וידה, בנין -‬
‫המים במדרגות נועדו‬ ‫לקרר את החום של סוליות הנעליים.‬
‫הסודאבי…‬
‫לתמיכה ולהוקרה.‬
‫אם כן…‬
‫במקום זה,‬
‫הגענו לסוף הדרך ההיא‬
‫ולתחילתו של המסע.‬
‫שכן העבדים, אלה שעמדו בפני שעבוד,‬
‫צעדו לאורך הדרך ההיא…‬
‫שבסופה הגיעו אל הצריפים.‬
‫אל המכלאות.‬
‫הם הופרדו לפי שפה,‬
‫נקרעו מאנשים שהכירו.‬
‫הם הוחזקו במקומות חשוכים‬ ‫כדי לבלבל את חושיהם.‬
‫היו שלא שרדו.‬
‫ואלה שלא שרדו‬
‫נלקחו ונקברו בקבר האחים הזה.‬
‫אנחנו עומדים פה כעת על אנשים שלא שרדו.‬
‫אנחנו פה, בנקודה זו, גם כדי לדבר‬ ‫על הדרך שבה חלקם כן הצליחו לשרוד.‬
‫האוכל… האנשים שעסקו בשעבוד‬ ‫הכירו את התרבויות.‬
‫הם ידעו שאנשים באזורים מסוימים רוצים אורז,‬
‫אז הם הביאו אורז,‬
‫ופקעות יאם, אפונה, שעועית,‬
‫לוביה, פול,‬
‫כל הדברים שכעת מחברים בינינו‬ ‫הם הדברים שהבאנו איתנו.‬
‫נכון.‬
‫כך האוכל שלנו והאוכל שלהם מתחברים.‬
‫מדובר במסע שנמשך חודשים.‬ ‫-זה יכול היה להימשך חודשים.‬
‫וכדי לשרוד במסע ההוא,‬
‫מה הייתה התזונה המינימלית‬ ‫הנדרשת לתחזוקת הגוף?‬
‫ייתכן שזה היה משהו שנקרא "רוטב רירי".‬
‫רק השם נשמע דוחה.‬
‫זה היה עשוי מקמח, שמן דקלים ופלפל.‬
‫יש תיאורים שונים לגבי מרכיביו.‬
‫הכוח היחיד שהיה למשועבדים החדשים‬
‫היה כוח הסירוב.‬
‫זה נכון.‬
‫וכך, לפעמים הם יכלו לומר "לא",‬
‫ולסרב לאכול, לסתום את הפה.‬
‫אז המציאו בשבילם כלי שטני.‬
‫הוא נקרא "ספקולום אוריס",‬
‫כדי להאכיל אותם בכוח.‬
‫כי אנשים התנגדו.‬
‫גילויי התנגדות היו בכל שלב במסע.‬
‫אהבתי את הרעיון של…‬
‫אוכל…‬
‫והסירוב לאכול‬
‫כדרך עבורנו להשיב לעצמנו את כוחנו.‬
‫כן, כוח הסירוב.‬ ‫-זה נכון.‬
‫הכוח שאומר "לא, אני לא אוכל את זה".‬ ‫-נכון.‬
‫וגם את זה אתה נושא בעצמותיך.‬
‫נכון.‬
‫אז איך אתה מרגיש במקום הזה?‬
‫אמרת לי שאין מספיק ספרים,‬
‫מאמרים או מחקר‬
‫שיכולים לעזור לנו להבין באמת‬ ‫את חוויית המסע הזה,‬
‫את חוויית הצעידה בדרכי החמר האדומות האלה…‬
‫שאני מזהה כעפר אדום.‬
‫החמר האדום הזה מג'ורג'יה‬ ‫שאנחנו כל כך מהללים.‬
‫וכשאנחנו מדברים על המסע הבלתי נתפס הזה…‬
‫חלק ניכר מהסיפור הזה‬
‫הוא הפרטים האיומים שעכשיו סיפקת.‬
‫אבל החצי השני של הסיפור הזה,‬
‫מבחינתי ברגע זה,‬ ‫הוא החלק שבו אני בוחר להתמקד.‬
‫והוא הסיפור על החוסן הנפשי שלנו.‬
‫אם כן…‬
‫בהיותי כאן…‬
‫זו הפעם הראשונה בחיי‬ ‫שהצלחתי להתייחד איתם.‬
‫ואני כל כך שמח שאני יכול להודות להם.‬
‫ואני כל כך שמח שסוף סוף…‬
‫אוכל לקחת אותם איתי הביתה.‬
‫ועכשיו הם זוכים לשוב הביתה.‬
‫הם זוכים לשוב הביתה.‬
‫הם זוכים לשוב הביתה. בוא, חמוד.‬
‫בוא, חמוד. בוא.‬
‫בוא.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫צעד בראש זקוף.‬ ‫-טוב.‬
‫בראש זקוף.‬
‫תודה.‬ ‫-אל תנעל אותן. זה בסדר.‬
‫תודה.‬
‫עשית זאת. חמוד. תוציא את זה.‬
‫זה בסדר.‬
‫תנשום עמוק.‬
‫כל כך הרבה דמעות נשפכו כאן.‬
‫למעלה ממיליון איש נאלצו לעבור בשערים אלה,‬
‫ולהשאיר את ביתם מאחור לנצח.‬
‫אך הם לקחו איתם‬ ‫את החוסן הנפשי והאומץ שלהם.‬
‫וכל הדרך אל מעבר לאוקיינוס…‬
‫במקום שאני קורא לו בית…‬
‫המיומנות והחדשנות שלהם‬ ‫ישנו את פני המטבח האמריקני.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל קושניר‬