Mietin ruokaa usein.
Miten se yhdistää meitä yli ajan -
ja yli paikan.
Hyvää.
Sukupolvesta toiseen.
Se kertoo mistä tulemme,
missä olemme,
ja minne olemme matkalla.
Onko "leveä elämä" tuttu lausahdus?
Onhan se.
Tuoksuu jo juustomakaronilta. -Totta.
Totuus on se, että monen amerikkalaisen ruuan perusta on afroamerikkalainen.
Se juontaa perinteestä ja kekseliäisyydestä.
Olen Stephen Satterfield.
Olen ruokakirjailija ja kokki.
Työskentelin sommelierina yli vuosikymmenen.
Lähden selvittämään afroamerikkalaisen ruuan tarinaa -
ja tapaamaan uutta sukupolvea, joka vaalii sitä.
Tämä on Carolinan keltaista riisiä.
Se on rouhittu ja keitetty.
Kansakunnan alusta,
ja synkimpien aikojen läpi,
me kestimme.
Huolimatta siitä, että kärsimme helvetissä,
jotenkin sen kaiken keskellä -
loimme oman keittiön.
Nämä ovat tarinamme.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
JUURET
Benin, Länsi-Afrikka.
Oli outoa palata kotiin, jossa en ollut koskaan käynyt.
Kadonneen muistin jälkiä oli paljon.
Äänissä, tuoksuissa ja mauissa.
Oli yksi asia päättää jäljittää keittiö,
joka oli määrittänyt Amerikan.
Olin oikeasti sen alkulähteillä ja tunsin sen.
Se oli aivan toinen juttu.
Ymmärryksen syvyys alkoi retkellä Dantokpan torille -
tri Jessica B. Harrisin kanssa.
Tai tohtori J:n, kuten minä sanon.
Olemme siis Tokpassa.
Dantokpa? -Juuri niin.
HIGH ON THE HOG -KEITTOKIRJAN TEKIJÄ
Se on läntisen Afrikan suurimpia ulkoilmatoreja.
Olen tosiaan täällä. Se tuntuu uskomattomalta.
Se tuntuu erilaiselta kuin lukea siitä.
Teidän pitää tietää, että minulle tohtori J on legenda.
Hänen toistakymmentä kirjaansa -
käsittelevät Afrikan siirtolaisten ruokaperinnettä.
High on the hogin omakohtaista vaikutusta ei voi korostaa liikaa.
Olen hulluna toreihin. -Samoin.
Täällä on kaiken elämän keskellä.
Olemme tässä.
Kaiken sydämessä. Syvemmälle ei pääse.
Täällä on käveleviä kauppoja.
Niinpä.
Täältä saa mitä tahansa.
Väkeä on paljon. -Lauantaitori.
Tässä se on. -Niin.
Oikea pysäkki.
Näyttää tutulta. -Tosiaan.
Minulla on okra käyntikortissa.
En tiennyt sitä. -Ja kirjepaperissa.
Eikö se ollut sähköpostisi? -Kyllä vain.
On edelleen. -Sinun paikkasi.
Tosiaan oikea pysäkki.
Puhumme okrasta ja siitä,
miten tärkeä se on Afrikalle.
Se on afrikkalaista, koska matkasi kanssamme.
Totta. Mutta se on lähtöisin täältä.
Aivan. -Me toimme sen uuteen maailmaan.
Se on yhdistäjä.
Miten okraa käytetään -
Länsi-Afrikan keittiössä?
Sitä käytetään keittomaisissa padoissa.
Se toimii suurusteena.
Hassu juttu, että jos pyytää okraa ranskaksi -
oppii ranskalaisen sanan, joka on myös englantia.
Kerro. -Se on gombo.
Gombo? -Niin.
Siinähän on järkeä.
Tosiaankin.
Okran lisäksi on paljon muutakin.
Torilla riittää nähtävää.
Tunnen vahvasti sen, että näen itseni näköisiä ihmisiä.
Niinpä. -Se näkyy hiuksissa.
Näen tapojamme vaatteissa ja pukeutumisessa.
Entä itsevarmassa tyylissä? -Siinä myös.
Ja tavassa löytää ratkaisuja.
Paikka on valtava.
Mutta joku järjestys tuntuu olevan.
Totta kai.
Niinpä.
On kiinnostavaa nähdä -
miten erilaista tavaraa on kaupan.
Eikö?
Kaksi kerrallaan.
Upeaa, että olet mukana.
Kaikista ihmisistä olet tehnyt eniten töitä -
kumotaksesi jamssi vastaan bataatti -myytin.
Se päättyy tähän.
Tämä on jamssia.
Juuri sitä.
Minusta ne näyttävät -
karvaiselta norsunjalalta. -Valtava.
Nelivarpainen norsunjalka.
Uskomatonta.
Se ei ole bataatti. -Ei niin.
Jos marketin tuote ei näytä tältä,
se ei ole jamssia.
Juuri niin.
Miksi kaikkien vuosien jälkeen -
jamssi sekoitetaan yhä bataattiin?
Koska jamssi on niin tärkeää.
Näet heti,
että sitä myydään täällä enemmän kuin mitään.
Mutta se ei kasva Pohjois-Amerikassa.
Floridassa ja muissa lämpimissä paikoissa sitä kasvatetaan vähän.
Aivan.
Olemme aina olleet luovia. -Totta.
Joten mitä?
Keksitään korvaava ratkaisu. -Eli?
Bataatti. -Ja miksi sitä sanotaan?
Jamssiksi. -Ja mitä syöt kiitospäivänä?
Bataattipiirakkaa.
Ei jamssipiirakkaa.
Ja sokeroitua…
Bataattia. -Oikein.
Kun nyt olemme murtamassa myyttejä -
tuleeko mieleen muita Afrikasta lähteneitä ruokia,
joita pidetään amerikkalaisina?
Mustasilmäpavut, okra,
vesimeloni, koko jamssisekaannus.
Selvä.
Mitä muuta. Riisi.
Ja riisi. -Aivan.
On olemassa -
toinenkin erittäin tärkeä yhteys Afrikkaan. Riisi.
Ehdottomasti. -Alkulähde.
Beninissä oli niin,
ettei täältä viety riisiä vaan orjia.
Punainen riisi on Nigeriasta. -Selvä.
Se luokitellaan laadun mukaan. On parempaakin
Tätä sanotaan jollofiksi.
Onko tämä jollof-riisiä?
On. Se on rikottu kerran.
Jotkut rikotaan kahdesti, jotkut kokonaan.
Kerran rikottua riisiä kutsutaan jollofiksi.
Jollof-riisi.
Aina kun näen riisiä,
en voi olla miettimättä sitä,
että se rakensi kansamme vaurauden,
ennen kuin kansakuntaa edes oli.
Se loi Charlestonin. -Niin teki.
Se loi Merisaaret ja Etelä-Carolinan.
Aivan.
Pelkkä riisi.
Aina vain riisi.
Se on perusta.
Se on kaiken pohjalla.
Selvä.
Kiitos, rouva.
Mitä seuraavaksi?
Näytän lisää paikkoja.
Söimme lounasta pienessä paikallisravintolassa,
nimeltä Saveurs du Benin, Beninin maut.
Ouidah'n asukkaat arvostavat eniten tätä.
Paikan omistaa kokki Valérie Vinakpon.
Hän on tunnettu Cotonoun keittiöissä.
Hän on kirjoittanut kuusi perinneruokakirjaa.
Siinä se on.
Hienoa.
Näyttää hyvältä. Mitä on tarjolla?
Grillattua kanaa.
Onko tämä moyo?
Tomaattimehua. -Selvä.
Tämä on amiwo, ja tässä on kanaa.
Amiwon maku on todella upea.
Siinä on maissijauhoa ja tomaattia.
Herkullista. -Ihanaa.
Todella hyvää.
Tässä on chiliä.
Tässä on tomaattia. -Selvä.
Tuo on tulinen.
Oma päätös.
Kaikki ovat erilaisia. Kannattaa varmistaa…
Totta.
Väärä päätös voi johtaa pään räjähtämiseen.
Se on totta.
Nytkö löytyy?
Kyllä. Ihanaa.
Siinä on ero.
Se maistuu kodilta.
Sanon aina, että jos afroamerikkalaisessa ravintolassa -
ei ole pitkää pulloa chilikastiketta pöydällä,
pitää lähteä heti.
Väärä paikka. -Täysin.
En voi kuvitella keittiötämme ilman chilikastiketta.
Monni ilman chiliä.
Ei monnia. -Ei kiitos.
Vielä parempi noin.
Pääteoksesi High on the hog.
Miksi halusit kirjoittaa sen?
Vastasin Essencen matkatoimituksesta 70-luvulla.
Tajusin tuntevani yhteyttä -
afrikkalaissiirtolaisten keittiöön.
Tarkoitatko, että ne liittyvät toisiinsa?
Tarkoitan, että löysin tuttuja makuja. -Aivan.
Tunnen tämän ruuan.
Tämä maistuu mummolalta.
Tässä on papuja.
Mitä papuja? -Punaisia.
Punaisia papuja. -Selvä.
Ja punaista palmuöljyä.
Kaikki on punaista. Ja lisää maissijauhoa.
Entä tämä?
Lammasta.
-Hienoa.
Kiitos. -Eipä kestä.
Hyvä yhdistelmä.
Punainen palmuöljy on mielenkiintoista.
Miksi niin?
Minusta se yhdistyy paikkoihin -
joissa on punaista ja oranssia.
Sitä näkee Charlestonin punaisessa riisissä.
Aivan.
Sitä näkee jambalayassa.
En ole miettinyt noita yhteyksiä.
Sekava pääni toimii niin.
Mutta punaiset pavut.
New Orleans maanantaisin.
Herkullista.
Todella.
Mutta parempaa tämän kanssa.
Totta.
Miksi Benin on tärkeä ruokakulttuurille?
Se oli Atlantin orjakaupan keskuksia.
Siitä syystä moni täällä syntynyt ja paikan läpi kulkenut -
päätyi Atlantin toiselle puolelle.
Paikka ei ole iso.
Mutta sillä on ollut valtava vaikutus uuteen maailmaan.
Aivan. -Koko pallonpuoliskoon.
Niin.
Suuri osa vaikutuksesta käy vatsan kautta.
Pestäänkö kädet ennen tiettyjä ruokalajeja?
Mehän syömme käsin. -Aivan.
Kädet pitää pestä. -Selvä.
Näen sen ensin.
Upeaa.
Kiitos.
No niin.
Jamssimuhennosta. -Selvä.
Maapähkinäkastiketta.
Maapähkinäkastike.
Ja juustoa ja lammasta.
Juustoa ja lammasta.
Upea maapähkinäkastike.
Hieno ruokalaji.
Hei.
Oletko Valérie? -Olen.
KIRJAILIJA, SAVEURS DE BENININ OMISTAJA
Liity seuraan.
Kiitos.
Pidetäänkö ruokaasi ja ravintolaasi perinteisenä?
Päätimme esitellä Beninin perinneruokia.
Tarjoamme vain perinteisiä ja aitoja annoksia.
Niitä, jotka usein katoavat.
Miksi se oli sinulle tärkeää?
Jos emme arvosta -
ja esittele omaa perinnettämme, kuka sen tekee?
Aivan.
Ei kukaan.
Toivotamme amerikkalaiset veljemme tervetulleiksi.
Heitä palaa tänne.
On aina ilo näyttää heille,
mitä syömme täällä. Se on suuri ilo.
Kiitos paljon. -Kiitos.
Kiitos.
Kokemukseni mustana amerikkalaisena on ollut taistelua kuulumisesta.
Yllätyin vastaanotosta Cotonoussa.
Beninin suurin kaupunki on sekoitus vanhaa ja uutta.
Siellä perinteinen ruokakulttuuri -
kohtaa uuden sukupolven haaveet.
Afrikkalainen keittiö on…
RUOKABLOGGAAJA
En tiedä, miksei keittiömme -
ole yhtä suosittua kuin aasialainen tai ranskalainen.
Haluan näyttää maailmalle blogini -
tai Instagramin kautta,
mitä meillä on.
Kirjoitamme ja etsimme ruuan alkulähteitä.
Bloggaaja Karelle Vignonilla ja minulla on siis paljon yhteistä.
Hänen työnsä on saanut valtavasti seuraajia.
Opiskelen afrikkalaista ruokaa joka päivä.
Senegal, Norsunluurannikko ja Benin.
Opiskelet afrikkalaista ruokaa.
Se on myös osa omaa menneisyyttäsi.
Aivan niin.
Synnyin Ranskassa, mutta olen Beninistä.
Tämä on kulttuuriani. Haluan kertoa siitä seuraajilleni.
Miksi toit minut juuri tähän ravintolaan?
Ystäväni on täällä töissä.
Halusin, että hän esittelee luomiaan annoksia,
koska hän käyttää perinteisiä reseptejä -
modernilla otteella.
Selvä.
Alkupala.
Kiitos. -Täytettyä kanaa.
Hienoa. -Ja vähän juustoa.
Wagassi-juustoa.
Pidän tästä reseptistä.
Kiitos.
Sen nimi on amiwo.
Amiwo.
Tosi hyvää.
Sisällä on tomaattikastiketta.
Aivan.
Löysin yllätyksen.
Nerokasta.
Hyvä maku ja erilaisia rakenteita.
Siinä on pieni puruvara.
Juuri niin.
Se on Beninistä.
Näyttää hyvältä.
Hienoa.
Hyvä.
Olen valmis. -Pidätkö ulkonäöstä?
Kermainen bataattivaahto ja katkarapua.
Upeaa, kiitos.
Annoksesi ei ole sama.
Ei.
Se on uusi versio. -Selvä.
Versio maapähkinäkastikkeesta.
Kanan päällä on maapähkinää.
Kuorrute.
Miltä kana maistuu?
Täydellinen kypsyys.
Maapähkinäkastike välissä on lämmin.
Se on melkein kuin uusi kastike.
Selvä. -Monta kastiketta samassa.
Hyvin luova annos. -Tämä on mahtavaa.
Maista sitä. -Loistavaa.
Haluan sinulta osan. -Toki.
Upeita katkarapuja.
Tosiaan.
Ja pienet tomaatit.
Chilin kanssa.
Ihanaa.
Todella hyvää.
Uusi annos lähestyy. -Näetkö?
Piron-maki, ananasta ja kookospähkinää.
Kiitos.
Näyttää hyvältä.
Sushi, tai maki, on Japanista.
Pironin kanssa.
Se on yleensä suolainen ruoka.
Nyt se on makeaa. Ananasta -
ja kookosta.
Upeaa, että kaiken sisällä on jotain.
Afrikassa ei syödä paljon jälkiruokia.
Mutta minä pidän niistä.
Tämä on hyvää.
Hei.
PÄÄKOKKI JA OSAOMISTAJA - CHILL N' GRILL
Hauska tavata.
Mitä kuuluu?
Hyvin menee.
Kiitos.
Ei kestä. -Se oli upeaa.
Tuon paikallista alkoholia.
Selvä.
Se on sodabia.
Sodabi. -Ja rypälettä.
Hienoa.
Otetaanko Beninille?
Beninille.
Beniniläiselle keittiölle.
Ja meille.
Kippis.
Missä opit tekemään ruokaa?
Opiskelin Ranskassa.
Matkustin Senegalissa ja Guadeloupessa -
ja päätin palata Beniniin -
luomaan oman tyylini.
Miksi halusit palata kotiin?
Se on haaste.
Yritän ylentää Beninin ruokaperinnettä ja -kulttuuria.
Täällä on paljon raaka-aineita,
joista voi luoda jotain uutta.
Tapahtuuko tätä ympäri maata?
Vievätkö nuoret kokit asiaa eteenpäin?
Monet yrittävät saada Beninin kartalle.
Olemme ylpeitä maastamme. Haluamme näyttää, että Benin on olemassa.
Benin on pieni maa,
mutta ihmiset ovat isoja.
Niinpä.
Pieni ja ylpeä.
Juuri niin.
Beninin ylpeyden alla on todellisuus, jota ei voi sivuuttaa.
Meidät revittiin täältä.
Ymmärtääkseni, mitä se tarkoittaa Beninille,
minun piti tulla Abomeyyn.
Tämä oli Dahomeyn valtakunnan pääkaupunki.
Kuningaskunnan, jolla oli joukkueellinen naissotureita.
Se oli piikki valloittajien lihassa vuosisatoja.
Joskus ennen.
ABOMEYN HISTORIAN TUTKIJA
Kauan aikaa sitten -
Abomeyn valtakunnalla oli maine -
orjakaupan suurimpana tekijänä.
Valtakunnan synnystä lähtien -
se halusi aina laajentua.
Tänne tuotiin väkeä kasvattamaan valtakuntaa.
Osa lähetettiin eurooppalaisille heidän pyynnöstään.
Ei voi sanoa, etteivät afrikkalaiset -
olisi osallistuneet orjakauppaan.
Olimme osallisia, koska suostuimme toimittamaan -
eurooppalaisille heidän vaatimaansa työvoimaa.
Mutta hinta oli kauhea.
Abomeyssa tunsin palaavani ajassa taaksepäin.
Tässä paikassa -
voi kävellä orjien käyttämällä tiellä.
Se oli hirveä marssi.
Se päättyi Ouidah'n kaupunkiin,
josta moni lähti palaamatta koskaan takaisin.
Miten…
Miten se tehtiin?
Nilkkoihin ja ranteisiin laitettiin ketjut.
Ihmiset järjestettiin jonoon.
Oli väkeä, joka vartioi heitä.
Kauanko se kesti?
Vähintään neljä päivää.
Minusta on hyvin tärkeää,
että näen tämän tien.
Vien muiston mukanani kotiin.
Meidän pitää kävellä tätä tietä.
Se on tärkeä osa historiaamme.
Jos sitä ei huomioi,
ei huomioi osaa itsestään.
Toiset tiet Beninissä kertovat toisenlaista tarinaa.
Ne johtavat tarumaisimpaan näkemääni paikkaan.
Voin yhä kuulla taivaallisen vapauden laulun.
Tunnen alkuperäisen taian,
joka säilyy voodoon syntysijoilla, veden saartamassa kylässä.
Harjoitamme maailman kaikkia uskontoja, mutta voodoo on ensin.
GANVIÉN KYLÄNVANHIN
Ulkomailta tuleville -
kerromme harjoittavamme voodoota.
Se on ainoa uskontomme.
Ganvié on olemassa esivanhempiemme ansiosta.
Orjakauppiaat jahtasivat heitä.
Paetessaan he tulivat järven rannalle.
Mukana oli voimakas voodoopappi.
Kun he saapuivat rantaan,
taikavoimainen pappi pyysi heitä odottamaan häntä.
Hän kutsui paikalle haukan.
Lintu tuli ja otti hänet selkäänsä.
He lähtivät etsimään laskeutumispaikkaa.
Lopulta he löysivät saaren,
ja haukka toi hänet takaisin muiden luo.
Kun he palasivat rantaan,
pappi lausui lisää taikasanoja.
Paikalle tuli krokotiili,
joka vei heidät aiemmin löydettyyn paikkaan.
He laskeutuivat krokotiilin selästä -
ja astuivat saarelle.
Saapuessaan he huomasivat, ettei kukaan jahdannut heitä.
Joten he jäivät tänne.
Kun sota oli lopulta ohi,
he antoivat paikalle nimen Ganvié.
Pelastuimme, kun tulimme tänne.
Tervetuloa Ganviéen.
Kiitos.
Ganvié on kyläni.
Meillä on taivaallinen kirkko.
Tuoko on taivaallinen kirkko?
Entä tuo iso rakennus?
Sekin on kirkko.
Paljon kirkkoja.
Niitä on tosiaan paljon.
Meillä on katolinen kirkko,
taivaallinen kirkko, moskeija -
ja voodoo.
Voodoo. -Niin.
Alkuperäinen. -Aivan.
Sehän on osa kylän syntytarinaa.
Historiaamme. -Niin.
Kansan nimi on Aïzo.
Selvä. -Kielen nimi on tofin.
Tofin.
To tarkoittaa vettä ja finu on kansa.
Eli veden kansa.
Juuri niin.
Tässä on minun taloni. Tuossa vieressä.
Siistiä.
Kun ei ole töitä maissa,
tulen tänne viikonlopuksi perheeni luo.
Mitä puuhaatte?
Syömme paikallista ruokaa.
Kuka laittaa ruoan?
Joskus äitini -
ja joskus siskoni.
Joskus minäkin teen ruokaa.
Hyvä. -Osaan kokata.
Kappas vain.
Lähdimme kalatieltä,
ja käymme kelluvalla torilla.
En malta odottaa.
Mitä täältä voi ostaa?
Sieltä saa riisiä, tomaatteja, öljyä,
papuja -
ja polttopuuta ruuanlaittoon.
Ja niin edelleen.
Hän myy kakkuja.
Gateau on kakku.
Kakku.
Haluatko…
Saanko valita?
Molemmille oma.
Paistettu taikina.
Hyvä välipala.
Oikein hyvä.
Ei liian makea.
Lehtevä kuori.
Joka suupala on edellistä parempi.
Tässä on kokonainen kauppa.
Niinpä.
Toivoinkin, että ottaisit sen.
Täällä sen nimi on councada.
Paikallinen nimi.
Councadassa on -
pähkinää, sokeria ja öljyä.
Tästä tulee mieleen suklaapatukka.
Sen nimi on Baby Ruth.
Siinä on maapähkinöitä, toffeeta ja sokeria.
Se maistuu tältä.
Tämä on tosi hyvää. Tykkään pähkinöistä.
Ganviéssa tarvitaan venettä.
Ilman sitä ei voi liikkua.
Mistä kaikki saavat veneensä?
Jokainen perhe saa kolme venettä. -Selvä.
Yksi vene on lapsille.
Toinen on isälle ja kolmas äidille.
Onko kaikilla oma vene?
On. -Uskomatonta.
Se on välttämätöntä.
Menemme paikkaan, johon esi-isämme tulivat -
ennen kuin aloimme rakentaa veden päälle.
Onko tämä Ganvién raja?
On.
Selvä.
Noiden isojen puiden luona on paikka,
jonne esi-isämme saapuivat.
Nyt siellä ei ole taloja.
Vanhimmat tarvitsevat tilaa,
jonne haudataan ihmisiä.
Hautausmaa.
Se on hautausmaa.
On kaunista, että hautausmaa on siellä, minne esivanhempanne saapuivat.
Kun he saapuivat tälle saarelle,
he vapautuivat orjuudesta.
He olivat vapaita.
He olivat turvassa täällä.
Siksi he päättivät jäädä.
Täällä on kalaa syötäväksi.
Puhut paljon kalasta.
Saako sitä maistaa?
Totta kai. Saamme nähdä.
Olen valmis maistamaan.
Kippis.
Haluan kiittää tästä. -Samoin.
Käytit aikaasi esitelläksesi minulle Ganvién kylää.
Se on uskomattomin näkemäni paikka.
Koko kylä on rakennettu veden päälle. En ole nähnyt vastaavaa.
Ovatko useimmat täällä kalastajia?
Kyllä.
Kalastetaanko vain itselle vai myös kaupallisesti?
Molempia.
Mitä kalaa täältä nousee?
Tilapiaa ja… -Selvä.
Näyttää hyvältä.
Maniokista on keitetty puuro.
Ja järven kalaa.
Selvä.
Koska on sunnuntai,
tämä oli tavallista kotonani Georgiassa.
Kun olin pieni, joka sunnuntai kirkon jälkeen -
isä paistoi kalaa koko seurakunnalle.
Joskus tarjolla oli myös spagettia -
ja tomaattikastiketta.
Paistettu kala tomaatin kera sunnuntaisin -
on erittäin tuttua minullekin.
Tämä on lempiherkkuni sunnuntaisin.
Upeaa.
Loistavaa.
Herkullista.
Tosi hyvää.
Minusta paistettu kala, tomaatti -
ja pieni chili on paras yhdistelmä koskaan.
Benin edustaa sitkeyttä ja kestävyyttä.
Kukaan ei kerro sitä taiteilijaa paremmin.
Pääkaupunki Porto Novon pölyisillä kaduilla -
kävin Romuald Hazoumèn studiossa.
Olet maailman arvostetuimpia taiteilijoita,
mutta asut synnyinmaassasi.
En koskaan lähtenyt. Miksi olisin?
New Yorkin rakennusten takiako?
Isojen autojen? Se ei ole minua varten.
En lähtenyt, koska tiedän mistä tulen.
Romuald käyttää taiteessaan bensakanistereita.
Näin lukemattomia Beninin kaduilla.
Hänen työnsä näyttää luovan yhteyden -
menneen ja nykyisen taistelun välille.
Studioni on tässä.
Minulle on tärkeää nähdä, miten selviydyimme.
Naapurissamme on Nigeria.
Nigeria tuottaa bensiiniä.
Sitä tuodaan rajan yli.
Beninistä mennään sinne -
hakemaan bensiiniä myytäväksi täällä.
Kaikilla siihen pystyvillä on omat kanisterit.
Jonkun autossa voi olla 2 500 litraa.
Uskomatonta.
Ilman suojia. -Aivan.
Se on vaarallista.
Kuukaudessa sata ihmistä voi kuolla.
Tulipaloon.
Mitä meidän pitää ymmärtää -
Beninin ja kanistereiden yhteydestä?
Työni on vain näyttää maailmalle,
että ihmiset täällä ovat vahvoja.
Heitä pitää kunnioittaa. He haluavat selviytyä.
Pidän näissä siitä,
että käytät löytämiäsi esineitä,
mutta niissä näkyy kasvoja.
Esineet puhuvat minulle.
Tiedän, että mietit myös ruokaa ja sen suhdetta taiteeseen.
Mietin sitä itsekin.
Meidän on ymmärrettävä, mistä tulemme,
jotta voimme ymmärtää itseämme.
Ruuan tarina on myös tarina meistä.
Älä unohda, että olimme vahvoja.
Siksi jorubaheimo valittiin,
ja meitä vietiin orjiksi. Olimme vahvoja.
Miksi?
Lääkkeet ja ruoka.
Lääkkeet, ruoka ja kulttuuri.
Tiedätkö, mitä täällä sanotaan? -Mitä?
Kerro, mitä syöt -
niin kerron, mistä olet tullut.
Sillä hetkellä olin nälkäinen.
Romuald järjesti muinaisen aterian,
jonka osaavat valmistaa vain naiset pienistä kylistä Porto Novon ympärillä.
Ei siinä kaikki.
Upeaa.
Voi luoja.
En ole koskaan nähnyt tällaista.
Tällaista ruokaa olisi syöty ennen orjakauppaa.
Kaikki tämä on ennen orjalaivoja.
Maistakaa kaikkea, jos haluatte.
Siinä on ata tchitchi.
Kiitos. -Kuinka sanotaan "kiitos"?
Awanou ka ka.
Aika hyvä.
Herkullista.
Mutta… -Niin?
Mitä papuja? -Noita.
Selvä.
Jossain käytetään mustasilmäpapuja.
Haluan maistaa noita.
Ojennanko? -Toki.
Kiitos.
Se on armeijalle.
Selvä. Olen soturi.
Amatsoni. -Aivan.
Tiedät sen jo.
Jos haluatte jatkaa…
Saisinko mangni mangnin.
Se on tosi hyvää.
Maista niin huomaat.
Onko keskellä anjovista?
Siellä on pieni kala.
Tässä on paljon kaikkea.
Mausteita.
Rakenne on upea. Ja sisältä löytyy kalaa.
Mausteet ovat tärkeitä täällä.
Hyvin maustettua.
Mutta maut tulevat esiin, ei pelkkä tulisuus.
Se on tarkoitus.
Tarjoat näitä ruokia hyvin tarkoituksellisesti.
Teet niin kaikessa työssäsi. Keskityt elämään ennen orjuutta.
Aivan.
Osoitat, että meillä oli rikas kulttuuri ja oma ruokakulttuuri -
ennen sitä vaihetta.
Olen Beninistä, enkä ole koskaan maistanut mitään näistä.
Ensimmäinen kerta.
Katoaako perinteitä?
Kyllä.
Katoaa.
Tällaiset ruokaperinteet katoavat.
Tämä on alku. -Ayiman.
Se on hyvää.
Ayiman.
Sitä syödessä mietin vanhoja esivanhempiani.
Selvä.
Olkaa hyvät. -Odotan innolla.
Kiitos. -Siinä ei ole vain kalaa.
Siellä on muutakin.
Kastike.
Laita se lautaselle. Käytä käsiä.
Kalanpäitä.
Juuri niin.
Poskiliha on kalan paras osa.
Se syödään kan nanin kanssa.
Katsokaa.
Kan nan on maissia.
Aivan upeaa.
Se on käytettyä.
Siitä tulee upea happamuus.
Kala on hyvää.
Karelle. -Niin.
Yksi tärkeä ja taianomainen asia siinä,
mitä juuri nyt tapahtuu on se,
missä parhaillaan olemme.
Hullua.
Se on isovanhempiesi koti.
Romuald tunsi isoäitini. Hän asui melkein naapurissa.
Selvisikö se vasta tänään?
Kun saavuimme ja katsoin ulos.
Tajusin, että tunnen paikan.
Uskomatonta.
Puhuimme suhteista, veljeydestä, sukulaisista ja lapsista.
Se on osa kirjoittamatonta kulttuurista yhteyttä.
Minut kasvatettiin niin,
että kaikki naapurustossa ja seurakunnassa kasvattivat minua.
Kaikilla oli ilman muuta oikeus kurittaa, jos sille oli tarvetta.
Täällä on sama juttu.
Se on ainutlaatuista kulttuurillemme.
Aivan.
Se ei ole vertauskuva.
Olet tosiaan täältä. -Niin.
Yhteys on taianomainen.
Näen teidät nyt kumppaneina.
Juuri niin.
Tiedät, että tämä on sinun kotisi.
Älä sano noin. Meidän kotimme. Sinun myös.
Meidän kotimme.
Meidän kaikkien. -Olemme kotona.
Ruuan kautta -
löydämme enemmän yhteyksiä kuin eroavaisuuksia.
Ruokamme ja havaintomme tuovat meidät yhteen.
Olemme yhteisessä pöydässä.
Siten tiedämme, ketä olemme ja tunnemme yhteytemme.
Niin.
Täältä lähdemme Ouidah'n.
Mikä sen merkitys on?
Voin sanoa, että Ouidah…
Sieltä -
he lähtivät.
Silloin he eivät tienneet, minne he menevät.
Siellä on Portti, josta ei ole paluuta.
Me voimme palata.
Sitä me teemme.
Meidän paluumme.
Askelmalle kaadetaan vettä jalkojen viilentämiseksi.
Sodabi…
Virkistykseksi ja kunnianosoitukseksi.
Niin.
Tässä paikassa -
olemme tulleet tien päähän.
Ja matkan alkuun.
Kun tulevat orjat -
marssitettiin tien päähän,
heidät vietiin aitauksiin.
Odotusalueille.
Heidät erotti kielimuuri. Heidät oli viety läheistensä luota.
Heidät pidettiin pimeässä sekaannuksen lisäämiseksi.
Kaikki eivät selvinneet.
Ne, jotka eivät selvinneet -
tuotiin ulos ja haudattiin joukkohautaan.
Seisomme niiden päällä, jotka eivät selvinneet.
Olemme täällä puhumassa siitä, että jotkut selviytyivät.
Ruoka. Ne, jotka orjuuttivat ihmisiä, tunsivat kulttuurit.
He tiesivät, että jotkut ihmiset halusivat riisiä.
He toivat riisiä.
Jamssi, herneet, pavut,
mustasilmäpavut, härkäpavut.
Kaikki se, mikä yhdistää meitä, tuli mukanamme täältä.
Aivan.
Siinä kaksi ruokakulttuuria yhdistyi.
Matkahan kesti kuukausia.
Mahdollisesti.
Jotta siitä selvisi hengissä,
mitä ihmisten ruokkimiseen vähintään tarvittiin?
Orjille tarjottiin jauhomössöä.
Nimi on ällöttävä.
Jauhoa, palmuöljyä ja chiliä.
Siitä on monia eri kuvauksia.
Ainoa keino, jolla uudet orjat saattoivat vastustella -
oli kieltäytyä.
Aivan.
Joskus he kieltäytyivät syömästä.
Sulkivat vain suunsa.
Siihen keksittiin karmea työkalu.
Sen nimi oli suunlevittäjä, speculum oris.
Sen avulla pakkosyötettiin.
Ihmiset vastustelivat.
Se jatkui koko matkan ajan.
Pidän ajatuksesta,
että kieltäytymällä ruuasta -
voi saada takaisin osan itsemääräämisoikeudestaan.
Kieltäytymisen voima. -Aivan.
"En syö sitä." -Niin.
Se on sinunkin sisimmässäsi.
Totta.
Miltä tuntuu olla täällä?
Kerroit, ettei mikään määrä kirjallisuutta,
lukemista tai tutkimusta -
saa ymmärtämään, millainen se matka oli.
Kun kävelin punaisilla saviteillä…
Tunnistin punaisen maan.
Georgiassa juhlistetaan punaista savea.
Puhumme sanoinkuvaamattomasta matkasta.
Iso osa sitä tarinaa -
on kertomissasi hirveissä yksityiskohdissa.
Mutta tarinan toinen puoli -
on tärkeämpi minulle juuri tässä hetkessä.
Se on tarina sitkeydestä.
Joten…
Olla täällä.
Kohtaan heidät nyt ensi kertaa elämässäni.
Olen iloinen, että voin kiittää heitä.
Ja olen iloinen siitä,
että saan viedä heidät kotiin.
He pääsevät nyt kotiin.
He pääsevät kotiin.
He pääsevät kotiin. Tule.
Mennään.
Tule.
Ei hätää.
Kulje selkä suorana.
Selkä suorana.
Kiitos. -Älä pue niitä. Ei hätää.
Kiitos.
Teit sen, kulta. Anna tulla.
Ei hätää.
Kaikki hyvin.
Hengitä.
Täällä on vuodatettu lukemattomia kyyneliä.
Yli miljoona ihmistä pakotettiin porttien läpi -
ja jättämään kotinsa pysyvästi.
Mutta he toivat mukanaan sinnikkyyden ja rohkeuden.
Meren toisella puolella,
maassa, jota kutsun kodiksi,
heidän taitonsa ja kekseliäisyytensä muokkasivat Amerikan ruokakulttuuria.
Tekstitys: Juhani Tamminen