Često razmišljam o hrani.
Kako nas povezuje kroz vrijeme,
kroz geografska područja…
Jako je dobro.
iz generacije u generaciju.
Priča o tome gdje smo bili,
gdje smo sada,
i kamo idemo.
Je li ti poznata izreka „živjeti na visokoj nozi”?
Da, je.
-Već miriše kao tjestenina sa sirom. -Apsolutno.
Činjenica je da mnogo američke hrane vuče korijene iz afroameričke hrane,
tradicije i domišljatosti.
Ja sam Stephen Satterfield.
Kulinarski sam pisac koji se školovao za kuhara
i radio kao sommelier više od desetljeća.
Na putovanju sam kako bi otkrio priče o afroameričkoj hrani
i upoznao nove generacije koje njeguju našu povijest.
Ovo je zlatna riža Carolina.
Samljeli smo je i napravili griz.
Od najranijih dana,
kroz najmračnija desetljeća borbe,
ustrajali smo.
Unatoč tome što smo bili u paklu, patili smo,
nekako usred svih tih ludosti,
stvorili smo kuhinju.
Ovo su naše priče.
ORIGINALNA NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
TETKA JEMIMA
NAŠI KORIJENI
Benin, zapadna Afrika.
AFRIKA
Bilo je čudno vratiti se domu u kojem nikad prije nisam bio.
Fragmenti izgubljenih sjećanja bili su posvuda.
U zvukovima, mirisima i okusima.
Odluka da potražim korijene hrane
koja je definirala Ameriku, bila je jedna stvar,
ali biti na kontinentu i osjetiti ih?
KOTANU, BENIN
To je bilo nešto sasvim drugačije.
Dubina mog razumijevanja započela je u šetnji Dantokpa tržnicom
s dr. Jessicom B. Harris.
Ili kako je ja volim zvati, dr. J.
Znači, nalazimo se u Tokpi?
-Dantokpa? -Dantokpa. U Tokpi smo.
Na jednoj od najvećih tržnica zapadne Afrike.
Ovdje čvrsto stojim na zemlji i osjećaj je nevjerojatan.
Eto vidiš. Potpuno novo značenje za „biti prisutan“.
Morate razumjeti, za mene je Dr. J prava legenda.
Napisala je desetak knjiga
istražujući hranu afričke dijaspore
i teško je naglasiti koliki je utjecaj njena knjiga,
„Hrabri papci“, imala na mene.
-Ovisna sam o tržnicama. -Da.
Ovdje se nalazite u središtu mjesta koje vrvi životom.
Dakle, tu smo.
U srcu mjesta smo. Nema većeg središta od ovoga.
Da. Imamo hodajuće prodavaonice?
Da, vidiš?
Da, ovdje možeš naći sve i svašta.
-I gužva je. -Subota na tržnici!
-Evo nas. -Da.
Stigli smo.
-Nešto poznato. -Da, zar ne?
Znaš li da imam bamiju na posjetnici?
-Nisam to znao. -Da. I na uredskom materijalu.
-To vam je bila i adresa e-pošte? -Da. Još uvijek je.
-Još uvijek je. -Znači, stigli smo.
Stigli smo. Ovo je moje.
Kad govorimo o bamiji
i o tome koliko je izvorno afrička,
afrička je jer je prošla put s nama.
Jest. Također je afrička jer potječe odavde.
-Da. -Mi smo je donijeli u Novi svijet.
Ona je spojnica.
Koje su neke od primjena bamije
u jelima zapadne Afrike?
Bamija će se pojaviti u raznim juhama.
Koristi se kao zgušnjivač.
Još jedna čudna stvar. Ako želite tražiti bamiju na francuskom,
učite francusku riječ koja je i engleska.
-Slušam. -Kaže se gombo.
-Gombo? -Gombo.
Što ima smisla, zar ne?
Apsolutno ima smisla.
U redu, imamo još puno za pričati.
Puno toga možemo vidjeti na tržnici.
Taj osjećaj, razumijete, iskusiti toliku sličnost,
-Zar ne? -koja se očituje u kosi.
Vidim naš stil, odjeću i kako nosimo stvari.
-A našem držanje? -Naše držanje.
Naša domišljatost. Naša snalažljivost.
Mislim, očito je golema,
ali čini se da postoji nekakav red.
Naravno da ima reda.
Da.
Zanimljivo je vidjeti
koliko se različitih stvari zapravo prodaje.
Slažem se.
Dva odjednom.
Dobro.
Uzbuđen sam što sam ovdje s vama,
jer od svih ljudi, najviše ste vi radili
na razbijanju mita o jamu i batatu.
Ovdje to možemo razriješiti.
Da. Ovo je jam.
Ovo je jam.
Uvijek sam govorila da izgledaju kao…
-dlakavo slonovo stopalo. -Vidi ti to.
Dlakavo slonovo stopalo s četiri prsta.
Nevjerojatno.
-Dobro? To nije batat. -Ne, nije.
Ako u supermarketu ne gledamo u ovo,
onda ne gledamo u jam.
Da. Tako je.
Zašto su nakon toliko godina,
ljudi nastavili brkati jam i batat?
Pa, zato što je jam jako važan.
Vidiš da ga ovdje ima više nego ičega drugog.
Ali ne rastu u Sjevernoj Americi, barem prije nisu.
Sad ih uzgajaju na Floridi, i na još nekim mjestima. Zbog temperature.
Da.
-Uvijek smo bili kreativni ljudi. -Da.
Što smo napravili?
-Smislili smo alternativu. -Tako je. A to je?
-Batat. -I kako ga zovemo?
-Jam. -Što onda jedeš na Dan zahvalnosti?
Jedeš pitu od batata,
a ne pitu od jama.
I ušećereni…
-Batat. -Tako je.
Dakle, kad već razbijamo mitove,
imate li na umu još koje namirnice afričkog podrijetla
za koje ljudi pretpostavljaju da su iz Amerike?
Imamo crnooki grašak, bamiju,
lubenicu i zbrku oko jama.
Dobro.
Što još imamo? Rižu.
-I rižu. -I rižu.
Postoji…
još jedna esencijalna namirnica afričke kuhinje, riža.
-Apsolutno. -Naš početak.
Što se tiče Benina,
možda nije obala riže, ali bio je obala robova.
-Ova crvena riža je nigerijska. -Dobro.
Riža je posložena prema kvaliteti. Imamo i vrhunsku kvalitetu.
Ovu zovemo Jollof.
Jollofe, ova riža je Jollofe riža?
Da, Jollofe. Jednom je mljevena.
Neke su dvaput mljevene. Neki su potpuno samljevene.
Dakle, ako je jednom mljevena zove se Jollof.
Jollof, kao Jollof riža.
Svaki put kad vidim rižu,
ne mogu ne pomisliti kako je izgradila bogatstvo naše nacije,
naše sadašnje nacije, prije nego što je postala nacija.
-Uzrok Charlestona. -Uzrokovala je Charleston.
I Morske otoke i Južnu Karolinu.
-Razumiješ. -Da.
Bila je to riža.
Riža i još malo riže.
-Bila je temelj. -Da.
Uistinu je bila temelj.
Dobro.
Hvala, gospođo.
-Gdje ćemo sada? -Idemo dalje.
Pokazati ću ti još stvari.
Dr. J i ja, ručali smo u lokalnom restoranu
zvanom Saveurs du Benin, ili „Okus Benina”.
Jelo koje ljudi iz Ouidaha najviše cijene…
Vlasnica je kuharica Valérie Vinakpon.
Kao ikona kulinarske scene Kotanua
napisala je šest kuharica o tradicionalnim jelima zemlje.
Evo ga.
Sjajno.
Izgleda dobro. Što nam to serviraš?
Piletinu s grila.
Je li ovo moyo?
-Ovo je sok od rajčice. -Sok od rajčice?
Ovo je amiwo , a ovo je tvoja piletina.
Amiwo je sjajan jer ima tako dobar okus.
Kukuruzno brašno s rajčicom.
-Ukusno. -I divno je.
Jako dobro.
Dakle, ovaj je s paprom.
-Ovaj je na bazi rajčice. -Dobro.
Ovaj je ljuti.
Usudi se.
Svatko je drukčiji, pa ako se usudiš…
Istina.
…pazi, jer bi ti mogla zakuhati glava.
To je istina.
-I? -O, da.
Sad si ga osjetio.
Osjetim. Sviđa mi se.
Da, čini razliku.
-Daje okus doma. -Da.
Uvijek kažem, ako dođeš u afroamerički restoran
i nema duge, tanke bočice ljutog umaka na stolu,
izađi, na krivom si mjestu.
-Krivo mjesto. -Krivo mjesto.
Teško je zamisliti da jedemo našu hranu bez ljutog umaka.
Prženi som, bez ljutog umaka?
-Ništa od soma. -Ne, hvala.
Još bolje. Ne, hvala.
Dakle, svezak Hrabri papci,
što te potaklo da napišeš knjigu?
Bila sam urednica putovanja za Essence 70-ih.
I tada sam napokon shvatila da počinjem stvarati veze
s hranom afričke dijaspore.
U smislu da su te stvari povezane?
-U smislu „Već sam kušala ovo!” -Da.
U smislu, „Znam za ovo!”
U smislu, „Ima okus po bakinoj kuhinji.” Razumiješ?
Dakle, ovo je grah.
-Grah? Crveni grah? -Da. Crveni grah.
-Da. Crveni grah. Dobro? -Crveni grah.
-S crvenim palminim uljem. -Dobro.
Dakle, crveno palmino ulje i još kukuruznog brašna.
A ovo?
Ovčetina.
-Janjetina. -Eto ga.
-Hvala. -Hvala. Izvolite.
Dobra kombinacija.
Da. Ulje crvene palme je uvijek zanimljivo.
Da? Zašto?
Za mene, povezano je s mnogim mjestima.
Ta crvenkasto-narančasta boja.
Vidimo je u charlestonskoj crvenoj riži.
Da.
Vidimo je u jambalayi.
Nikad nisam razmišljao o takvoj vezi.
Pa, tako funkcionira moj ludi um.
Ali crveni grah?
Zamisli New Orleans ponedjeljkom.
Jako je ukusno.
Je. Odlično je.
Biti će bolje s još malo ovoga.
Istina.
Zašto je Benin toliko kulinarski važan?
Jer je bio središte transatlantske trgovine robovima.
Zato su mnogi iz Benina i kroz Benin,
završili na drugoj strani Atlantika.
Znaš, ovo nije veliko mjesto,
ali imalo je nevjerojatan utjecaj na Novi svijet.
-Da. -Na hemisferu.
Da.
I mnogo tog utjecaja prošlo je kroz naš trbuh.
Ritual pranja ruku odvija se se prije određenog jela ili…
-Pa, jest ćeš rukama. -Ima smisla.
-Zato prvo operi ruke. -Kul.
Imam ga priliku vidjeti prvi.
Predivno.
-Hvala. -Hvala.
Dakle…
-Ovo je pire od jama. -Pire od jama.
S umakom od kikirikija.
Sa sirom i ovčetinom.
Divan umak od kikirikija.
Sviđa mi se ovo jelo.
Zdravo.
-Bok, ti si Valérie? -Ja sam Valérie.
Jessica.
-Stephen. -Pozdrav, Stephen.
-Molim vas, pridružite nam se. -Hvala.
Hrana koju ovdje poslužujete, smatra li se ovo tradicionalnim restoranom?
Odlučili smo predstaviti tipična jela iz Benina.
I poslužujemo samo tradicionalna i autentična jela.
Jela koja nestaju.
Zašto vam je to važno?
Ako mi to ne vrednujemo,
ako mi ne pokažemo što možemo, tko će?
Da.
Pa, nitko drugi.
Uvijek poželimo dobrodošlicu našoj američkoj braći,
našoj braći koja su se vratila.
Uvijek mi je zadovoljstvo pokazat im
što nastavljamo jesti ovdje. Zaista mi je zadovoljstvo.
-Puno vam hvala. -Hvala.
-Hvala.
Moje je iskustvo crnca u Americi ukorijenjeno u borbi za pripadanje.
Iznenadilo me kako su me prihvatili u Kotanuu
Najveći grad Benina nevjerojatna je mješavina starog i novog,
i mjesto gdje tradicionalna kuhinja
može ispuniti ambicije nove generacije.
Znaš, afrička kuhinja…
BLOGERICA O HRANI
Ne znam zašto naša kuhinja
nije popularna kao azijska ili francuska kuhinja.
Rado pokazujem svijetu,
kroz svoj bloga ili preko Instagrama,
što možemo ponuditi.
Kao kolege pisci u potrazi za našim kulinarskim korijenima,
blogerica o hrani Karelle Vignon i ja imali smo mnogo toga zajedničkog.
Njezin rad privukao je brojne pratitelje.
Učim o svakodnevnoj afričkoj hrani
Senegala, Obale Bjelokosti i Benina.
Dakle, ti si studentica afričke hrane.
Ova je hrana također i dio tvoje osobne povijesti?
Tako je!
Rođen sam u Francuskoj ali sam iz Benina.
Ovo je moja kultura i želim da svi moji pratitelji uče o njoj.
Zašto si me željela dovesti u ovaj restoran?
Jer imam prijatelja ovdje,
i željela sam da nam predstavi jela koja je pripremio,
jer koristi tradicionalne recepte
ali na moderan način.
-Dobro. -Da.
Predjelo.
-Hvala. -Zalogaj rolade od piletine.
-Vrlo dobro. -I zalogaj sira.
Wagassi sir.
Jako volim ovaj recept.
Hvala.
Zove se amiwo.
Amiwo.
Ovo je jako dobro.
Punjeno je umakom od rajčice.
Da, unutra je!
I ja sam dobio iznenađenje.
Sjajno je.
Okus i različite teksture.
Ima i tvrdoću i hrskavost.
Upravo tako.
Ovo je jelo iz Benina.
Izgleda sjajno.
U redu.
-Spremna sam. -Sviđa ti se kako izgleda.
Kremasti mus od batata i kozice.
Jako dobro, hvala.
Ti nemaš isto jelo.
Ne.
-Ovo je nova verzija. -Dobro.
Nova verzija umaka od kikirikija.
Na površini piletine je kikiriki.
Da, kao korica.
Kakva je piletina?
Piletina je savršeno pečena.
Umak od kikirikija u sredini je topao,
i djeluje kao dodatni umak za piletinu.
-Dobro. -Pa osjetimo okus više umaka.
-Ovo je stvarno kreativno jelo. -Sjajno je.
-Moraš probati ovo. -Dobro. Super.
-A ja moram kušati tvoje. -Da.
Kozice su prekrasne.
Da, jesu.
I malene rajčice
s paprom.
Divno.
Odlično je.
-Vidim jelo, stiže! -Vidiš nešto.
Piron maki s ananasom i kokosom.
Hvala.
Izgleda jako dobro.
Sushi ili maki, iz Japana.
S pironom
Piron je inače slano jelo.
Postaje slatko s dodatkom ananasa
i kokosa.
-Mljac! -Da.
Sviđa mi se što je sve punjeno nečim.
Da!
U Africi ne jedemo često desert.
Ali obožavam sve vrste slastica.
Ovaj je jako dobar.
Zdravo!
Zdravo.
-Zdravo! -Chef!
GLAVNI CHEF I SUVLASNIK - CHILL N' GRILL
-Drago mi je. -Također.
Zdravo.
Dobro sam.
Hvala vam.
-Nema na čemu. -Bilo je odlično.
Donio sam lokalno alkoholno piće.
Dobro.
Sodabi.
-Sodabi. -S grožđem.
Super.
Dobro. Da nazdravimo Beninu?
-Za Benin? -Za Benin.
-Za beninsku kuhinju? -Da.
-Za Beninska hrana. -I za nas.
-U redu. Živjeli! -Živjeli!
Gdje si naučio ovako kuhati?
Učio sam i studirao u Francuskoj.
Putovao sam u Senegal i Guadeloupe,
odlučio sam se vratiti u Benin
i stvoriti svoju kuhinju.
Zašto si to htio vratiti kući?
Jer je izazov.
Da uzdignem gastronomiju naše zemlje, Benina,
jer imamo mnogo namirnica,
od kojih stvaramo nešto novo.
Misliš li da se ovo događa diljem zemlje,
gdje mladi kuhari pokušavaju potaknuti napredak?
Mnogi pokušavaju staviti Benin na kartu, kao i mi.
Ponosni smo na svoju zemlju i želimo pokazati da je Benin postoji.
Benin je mala zemlja,
ali ljudi su puni karaktera.
Da.
Mala i ponosna.
Točno tako.
Ali ispod Beninovog ponosa nailazimo na stvarnost koju ne možemo ignorirati.
Pod prisilom su nas odveli odavde,
i da bih shvatio što to znači u Beninu,
morao sam otići u Abomey.
Ovo je nekoć bila prijestolnica Kraljevine Dahomej.
Bila je to kraljevina koja je imala žensku vojnu jedinicu Amazonskih ratnica,
i sila s kojom su se kolonijalne snage obračunavale stoljećima.
Jednom davno…
POVJESNIČAR ABOMEYA I ISTRAŽIVAČ
u jednom trenutku,
kraljevstvo Abomeya imalo je reputaciju
najvećeg kraljevstva trgovine robljem.
Od početka nastanka kraljevstva…
postojala je želja za širenjem.
Doveli su ljude ovdje kako bi proširili kraljevstvo,
i neke od njih poslali su Europljanima.
Ne možemo reći da mi Afrikanci
nismo sudjelovali u ropstvu.
Svakako smo sudjelovali jer smo prihvatili opskrbiti
Europljane radnom snagom koju su tražili.
Ali pod strašnu cijenu!
Osjećao sam se kao da se vraćam u prošlost u Abomeyju.
Mislim, ovdje još uvijek možete hodati istom cestom kojom su hodali porobljeni.
Bio je to gadan marš.
Marš koji je završavao u gradu zvanom Ouidah,
kamo su mnogi od nas otišli, i nikada se više nisu vratili.
Kako…
je to izgledalo?
Stavili su im lance na stopala i na zapešća.
Kako bi ih postrojili u red, postojao je tim…
koji ih je nadgledao.
Koliko dugo je trajalo?
Trajalo je najmanje četiri dana.
Mislim da je jako važno da…
pogledam niz ovu cestu, da vidim ovu cestu,
i da je ponesem kući sa sobom.
Moramo hodati ovom cestom jer je…
vrlo važan dio naše povijesti.
I ako to ignoriramo…
ignoriramo dio sebe.
Ali u Beninu postoje i ceste koje govore drukčiju priču.
Ceste koje vode do nekih od mističnijih mjesta koje sam ikada posjetio.
I vjerujte mi da još uvijek čujem nebeske pjesme o slobodi,
još osjećam izvornu magiju
tog sela na vodi koje je nastalo iz vudu legende.
Prakticiramo sve religije na svijetu ali primarna je vudu.
STARJEŠINA GANVIÉA
Za one koji dolaze iz inozemstva,
možemo im reći da smo sljedbenici vudua.
Štujemo vudu s jednom vjerom.
Imamo Ganvié zahvaljujući našim precima.
Progonili su ih trgovci robovima.
Dok su bježali, došli su do obale jezera.
S njima je bio vrlo moćan vudu svećenik.
Kad su stigli na obalu,
svećenik s magičnim moćima zamolio je grupu da ga pričekaju.
Pozvao je sokola.
Kad je ptica stigla, uzela ga je na leđa…
i počeli su tražiti mjesto za slijetanje.
Nakon nekog vremena, pronašli su otok,
zatim ga je sokol vratio grupi.
Kad su se vratili na obalu,
svećenik je izgovorio još jednu čaroliju,
i izašao je krokodil
koji ih je sve odveo do mjesta koje svećenik pronašao.
Svi su sišli s leđa krokodila
i zakoračili na otok.
Kad su stigli, primijetili su da ih nitko ne progoni.
Ostali su ondje.
Kada su stigli, više nije bilo rata,
i dali su mjestu ime Ganvié.
Ovdje smo sigurni.
Dobro došli u Ganvié.
-Hvala. -Da.
Ganvié je moje selo.
Imamo Nebesku crkvu.
To je Nebeska crkva. Vidim je.
A ova velika zgrada?
Ova velika zgrada je još jedna crkva.
Ovdje ima mnogo crkvi.
Da, ovdje ima mnogo crkvi.
Imamo Katoličku crkvu,
Nebesku crkvu, džamiju,
i vudu.
-Vudu. -Da.
-Da. Prvi ikada. -Da.
Jer je tako nastalo ovo selo. To je dio priče.
-Da, dio povijest. -Da.
Ljudi koji ovdje žive zovu se Aïzo.
-Dobro. -Aïzo. I njihov jezik je Tofin.
Tofin.
Tofin, to znači voda, a finu je populacija.
Dobro. Dakle „vodeni ljudi“.
-Vodeni ljudi. -Da.
Ovdje je moja kuća. Prolazimo pokraj moje kuće.
Fora.
Kada ne moram raditi na kopnu,
ovdje dolazim provesti vikende s obitelji.
Da. Što radite onda?
Jedem lokalnu hranu.
A tko kuha?
Nekad moja mama,
a nekad moja sestra.
Ponekad ja. I ja kuham.
-Super. -Znam kuhati.
-Vidi ti njega. -Da.
Prošli smo ribarski put,
sada ćemo posjetiti plutajuću tržnicu.
-Jedva čekam. -Da.
Što sve ovdje kupujete?
-Možemo kupiti rižu, rajčicu, ulje,
grah…
i drvo za kuhanje.
I to je to.
Ona prodaje nešto kao gateau.
Gateau je torta. Evo.
Torta, da.
Želiš li…
-Mogu izabrati? -Da.
-Super, svatko dobije svoj. -Da.
Dobro prženo tijesto.
Dobar zalogaj.
Jako dobar.
Nije preslatko.
Ljuskava kora.
Svakim zalogajem postaje još bolje.
-Ima cijeli dućan. -Da.
O da. Nadao sam se da ćeš to izabrati.
Ljudi u selu to zovu councada.
Lokalnim imenom.
Councada…
je napravljena od kikirikija, šećera i ulja.
Ovo me podsjeća na čokoladicu.
Kažemo „čokoladica“ a zove se Baby Ruth.
U sebi ima kikirikija, karamele i šećera.
Ima upravo ovakav okus.
Ovo je jako dobro. Volim kikiriki.
Za kretanje kroz Ganvié, potrebni su nam brodovi.
Bez brodova, ne možemo se kretati.
Kako ljudi dolaze do brodova?
-Svaka obitelj odavde dobiva tri broda. -Dobro.
Jedan je brod za djecu.
Jedan brod pripada ocu, i jedan pripada majci.
Svatko ima svoj brod?
-Tako je. -Odlično.
Ovdje je to nužno.
Sada idemo vidjeti gdje su bili naši djedovi,
prije nego su počeli graditi kuće na jezeru.
Ovo je vanjski rub Ganviéa.
Tako je.
Dobro.
Onamo, gdje su velika stabla,
to je mjesto na koje je naš djed stigao.
-Opa. -Da.
Sad tamo nema kuća.
Jer nekim roditeljima treba ta zemlja.
Mjesto gdje će pokopati ljude,
poput groblja.
-To je groblje. -Da.
Lijepo je to što je groblje na mjestu na koje su stigli tvoji preci.
Kad su tvoji preci stigli ovdje,
bili su oslobođeni ropstva.
Da, bili su oslobođeni ropstva.
Imali su potpunu sigurnost.
Zato su odlučili ostati ovdje.
Našli su ribu za lov.
Stalno mi govoriš o toj ribi.
Možemo li je probati?
Naravno, vidjeti ćemo je.
-Dobro. Spremna sam je kušati. -Da.
Živjeli!
Želim ti zahvaliti na vremenu
i što si mi dopustio da te posjetim ovdje u tvojem selu Ganvié.
To je, moram ti reći, najčudesnije mjesto koje sam ikad vidio.
Ideja o cijelom selu na vodi nije nešto što sam već vidio.
Dakle, većina ljudi ovdje peca?
Pecaju, da.
Kako za vlastite obitelji tako i u komercijalne svrhe?
Da.
Kad loviš ovdje, što točno loviš?
-Uglavnom tilapiju. -Dobro, razumijem. Tilapiju.
Dobro.
Izgleda jako dobro.
Ovo je jelo od manioke.
-Dobro. -I riba iz jezera.
-Dobro. -Da.
S obzirom da je nedjelja…
u Americi, Georgiji, za mene je ovo uobičajeno.
Dok sam odrastao, svake nedjelje nakon crkve,
moj je otac pržio ribu za cijelu crkvu.
Ponekad bi bilo i špageta,
s rezanci i umakom od rajčice,
zato mi je jedenje ribe s rajčicama, nedjeljom,
jako poznato.
Ovo mi je jedna od najdražih nedjeljnih poslastica.
-Super. -Pa je ovo savršeno.
Savršeno je.
Savršeno je. Jako je ukusno.
Tako je dobro.
Mislim da su pržena riba i rajčica,
s malo papra, najbolja kombinacija hrane.
Doživjeti Benin znači razumjeti otpornost i izdržljivost.
Ako mene pitate, to najbolje može opisati umjetnik.
Niz prašnjavu cestu u glavnom gradu Porto Novo,
posjetio sam studio Romualda Hazoumèa.
Jedan si od najcjenjenijih umjetnika svijeta,
no ostao si u mjestu u kojem si rođen.
Znaš, nikad nisam otišao. Zašto bi?
-Da. -Za vašu zgradu u New Yorku?
Za vaš veliki auto? Ne. To nije za mene.
Nisam otišao jer znam odakle sam.
Sirovina Romualdove umjetnosti su spremnici za benzin,
detalj koji sam nebrojeno puta vidio na beninskim ulicama.
A njegovo završeno djelo spojilo je
drevnu prošlost i borbu modernog života.
Ovo je moj studio.
Ovdje je jako bitan način na koji preživljavamo.
Imamo susjeda, Nigeriju.
Nigerija proizvodi benzin,
ljudi iz Nigerije donose gorivo na granicu,
a mi iz Benina idemo onamo
pokupiti benzin koji prodajemo u Beninu.
Svi koji nose gorivo imaju svoje kanistre.
Možete vidjeti nekoga u autu s 2500 litara…
Nevjerojatno.
-…okružen je benzinom. -Da.
To je opasno.
U jednom mjesecu zna biti čak 100 smrtnih slučajeva.
-Da. -Razumiješ, zbog vatre.
Što želiš da shvatimo
o vezi između ovih kanistra i Benina?
Moj je posao pokazati…
svijetu koliko su ti ljudi snažni.
Moramo ih poštovati. Samo žele preživjeti.
Ono što mi se također sviđa,
je kako u tim pronađenim predmetima
lako možeš vidjeti lica.
Predmeti mi se obraćaju.
Znam da i hranu povezuješ sa svojom umjetnošću.
I ja o tome često razmišljam.
Moramo shvatiti odakle dolazimo.
Da bismo razumjeli sebe.
Priča o hrani je i priča o nama.
-Ne zaboravi, bili smo tako jaki. -Da.
Zato su uzimali naše ljude, Jorubance,
za rad na farmi, jer smo bili jako snažni.
Zašto?
Naš lijek, naša hrana.
-Naš lijek, hrana, kultura. -Da.
-Znaš li što kažemo? Ovdje? -Što?
Reci mi što jedeš…
-Reći ću ti tko si. -Reći ću ti odakle si.
Iskreno, u tom trenutku bio sam gladan.
Drevna gozba koju je Romuald priredio
bio je jelovnik koji samo žene iz malih sela koja okružuju Porto Novo
znaju pripremiti.
Nije gotovo.
Veličanstveno.
O, moj Bože.
Nikad nisam vidio nešto ovako nevjerojatno.
Ovo je bila hrana u kojoj smo uživali prije porobljavanja.
Sve što ovdje vidite je prije ropskog broda.
Ako želiš nešto kušati, samo pokaži,
jer imaš ata tchitchi.
-Ata tchitchi. -Ata tchitchi. Samo kušaj.
-Hvala. -Hvala.
-Kako se kaže „hvala"?
-„Awanou ka ka“. -Awanou ka ka.
-Awanou ka ka.
-Nije loše. -Nije loše.
Ukusno je.
-Ali… -Da?
-…što je grah? A što je grašak? -Grah.
Dobro.
I ima crnookog graha u nekoliko jela.
Želim probati ovaj s prosom.
-Mogu li dodati? -Da!
Hvala vam.
-Ali ovaj je samo za vojsku. -Hvala.
Dobro. Ja sam ratnica.
-Amazonka. -Amazonka.
-To već znaš.
Ako želiš nastaviti, kažem ti--
-Dodaj mi mangni mangni. Da. -Mangni mangni.
Mangni mangni je tako dobar.
Samo kušaj. Vidjet ćeš.
Čini se da u sredini ima inćuna.
To? To je samo riba unutra.
Toliko se toga događa.
-Pikantno je. -Da.
Sviđa mi se tekstura a onda i riba unutra.
Ovaj začin je jako važan.
Dobro začinjeno.
Da, osjeti se svaki okus. Ne samo ljutina…
-I treba se osjetiti. -Da.
Ova hrana koju nam servirate ima poantu,
kao sve što radite, jer se usredotočuje na život prije porobljavanja.
Da.
Kao naglasak tome da smo imali bogatu kulturu, umjetnost
i hranu prije te povijesti. -Da.
Ja sam iz Benina i nikad nisam probala sva ova jela.
Ovo mi je prvi put.
Misliš li da se tradicija gubi?
-Da. -Da, mislim.
Da.
-Što se tiče ovakvih jela. -Kulinarska tradicija.
Da.
-Ovo je roditelj… -Ayiman.
-Ovo je tako dobro.
Ayiman.
Kad jedem ovo, mislim na baku i djeda.
Dobro.
-Posluži se. -To sam čekala.
-Hvala. -Riba. Ali nije samo riba.
Vidim da ovdje ima još nečega.
-Umak. Da. -Dobro.
Ne, stavi to na tanjur. Rukom.
To su riblje glave.
-Riblje glave, poslužiti ću se. -Da.
S mekim ribljim obrazima. Najbolji dio ribe.
Moramo to pojesti s kan naom.
Kan nan.
Kan nan. Pogledaj ovo.
-Opa. -Dobro.
Kan nan je kukuruz.
-Volim ovo. Ovo je jedno od omiljenih. -Sve.
-Fermentirano je. Nije li divno? -Kan nan. Je.
Daje nevjerojatnu kiselu notu.
Sjajno. Riba je dobra!
-Karelle. -Da.
Jedna od stvari za koju mislim da je jako važna
i čarobna u ovoj situaciji
jest da smo trenutno smješteni…
Luda priča!
…u dom tvojih bake i djeda.
Romuald poznaje moju baku koja živi jednoj kući odavde.
I to si tek danas saznala?
Saznala sam kad smo stigli i kada sam vidjela ulicu.
Rekla sam „Poznajem ovaj kvart!“
Nevjerojatno.
Kad govorimo o vašim odnosima i bratstvu i nećacima i nećakinjama,
to je dio naše kulturne povezanosti o kojoj se ne priča,
jer mene su odgajali
svi iz mog kvarta i crkve,
i bilo je nepisano pravilo da me mogu disciplinirati ako sam to zaslužio.
Da. Isto je i ovdje.
Zar ne? To je jedinstveno za našu kulturu.
-Da. -Zar ne?
-Nije samo metaforično. -Ne.
-Stvarno si odavde. -Da.
Ova je veza tako čarobna
jer vas sada vidim kao partnere, zar ne?
Da, tako je.
Jer sad znaš da je ovo tvoj dom.
Nemoj reći da je ovo naš dom. Ovo je i tvoj dom.
-Da. -Naš dom.
-Da, to je naš dom. -Doma smo.
Kroz hranu,
možemo otkriti da je više toga što nas povezuje, nego što nas razdvaja.
Ono što jedemo i ono što otkrijemo, povezuje nas.
-To je zajednički stol. -Da.
Tako znamo tko smo i kako smo povezani.
Da.
Kada vas napustimo, idemo u Ouidah.
-Da. -Koji je značaj tog mjesta?
Ouidah, mogu ti reći…
s tog mjesta…
su odlazili.
Ali tada nisu znali kamo idu.
Tamo se nalaze Vrata bez povratka.
Imamo priliku za povratak.
To je ono što mi sada radimo.
-Da. -To je naš povratak.
Voda po stepenicama, kako bi ohladimo tabane.
Sodabi…
za podršku, za poštovanje.
Dakle…
na ovom mjestu…
stigli smo do kraja ceste.
I na početak putovanja.
Kada su robovi, kada su oni koji će postati porobljeni
hodali ovom cestom
na kraju su došli u barracoone.
Pritvor.
Odvojeni jezikom, otrgnuti od ljudi koje poznaju.
Držali su ih u mračnim prostorijama kako bi ih dezorijentirali.
Neki nisu preživjeli.
Ljude koji nisu preživjeli…
iznijeli su i pokopali u ovoj masovnoj grobnici.
Stojimo iznad ljudi koji nisu preživjeli.
Ovdje smo da razgovaramo o preživjelima.
Hrana. Ljudi koji su porobljavali poznavali su kulture.
Znali su da ljudi iz nekih krajeva žele rižu…
pa su donijeli rižu.
Jam, grašak, grah,
crnooki grašak, fava grah,
sve ono što nam se tada pridružilo pošlo je s nama.
Tako je.
Na ovaj način su se naša hrana i njihova hrana spojile.
Govorimo o putovanju koje je trajalo mjesecima.
Mjesecima, moglo je potrajati mjesecima.
Da bismo preživjeli to putovanje,
koliki je bio minimum potreban za održavanje?
Moglo je to nešto što se zvalo „slinavi sos“.
Ime je odbojno.
Sastojao se od brašna, palminog ulja i papra.
Postoje različiti opisi.
Jedina moć koju je novo porobljeni imao…
bila je moć odbijanja.
Tako je.
Ponekad su mogli odbiti jesti
i začepiti usta.
Tada su izumili dijabolički alat.
Zvali su ga speculum oris,
kako bi ih mogli hraniti na silu.
Zato što su se ljudi opirali.
Otpor je bio na svakom koraku.
Sviđa mi se taj čin
hrane i odbijanja hrane…
koji je bio način da vratimo moć.
-Da, moć riječi "ne". -Tako je.
-Moć „Ne, neću to jesti.” -Da.
I to imaš u srži svojih kostiju.
Tako je.
Kako se ti osjećaš ovdje?
Rekla si mi da ne postoji literatura,
niti čitanje, niti istraživanje
koji bi ti mogli pomoći da u potpunosti shvatiš kakvo je to putovanje bilo,
hodati ovim crvenim glinenim cestama…
na kojima prepoznajem tu crvenu zemlju.
To je crvena glina iz Georgije koju slavimo.
A kad govorimo o neopisivom putovanju…
toliki dio te priče
su ovi grozni detalji koje si upravo navela.
Ali ova druga strana priča,
je ona na koju se trenutno odlučujem usredotočiti.
To je priča o našoj otpornosti.
Tako da…
biti ovdje?
Ovo je prvi put u životu da sam se sastao s njima.
Drago mi je što im mogu reći „Hvala”.
Drago mi je što ih napokon…
mogu povesti kući sa sobom.
Dobro.
Oni se sada se mogu vratiti kući.
Mogu vratiti kući.
Mogu se vratiti kući. Dođi, zlato.
Dođi, zlato. Hajde.
Dođi.
-U redu je. -Dobro je.
Dobro je.
-Glavu visoko. -Dobro.
Glavu visoko.
-Hvala. -Nemoj ih obuti. Dobro si.
Hvala.
Uspio si. Zlato, uspio. Izbaci to.
Drži se.
Diši.
Toliko je suza ovdje proliveno.
Više od milijun ljudi bilo je prisiljeno proći kroz ova vrata,
napuštajući svoje domove zauvijek.
No ponijeli su sa sobom svoju otpornost i hrabrost.
Preko ovog oceana…
u mjestu koje ja nazivam domom,
njihove vještine i inovativnost promijeniti će američku kuhinju.
Prijevod titlova: Matea Šmintić