Descărcat de pe YTS.MX
Site-ul oficial de filme YIFY: YTS.MX
Din zorii lui Explorarea Lumii Noi,
oameni de diferite etnii și naționalități
a ajutat la formarea unui sălbatic frontiera in tara
cunoaștem acum ca Statele Unite ale Americii.
Printre aceşti exploratori s-au numărat pionierii de origine africană.
O dovadă izbitoare a acestui fapt
venit de la indienii Pueblo
care ar fi remarcat,
— Primul om alb, poporul nostru Saw era un negru.
Acest negru era Estevanico,
un sclav african spaniol din coasta de vest a Marocului,
care a călătorit în Lumea Nouă
alături de alți 400 de exploratori.
Partidul a aterizat de pe coasta Floridei în 1528
și după o serie de dezastre,
părăsit în largul coastei Texasului,
numai Estevanico,
stăpânul său și doi însoțitori au supraviețuit.
Au fost descoperite de nativii americani
care i-a înrobit timp de șapte ani
înainte ca micul grup să se elibereze
și a continuat spre vest prin Texas și Mexic,
răspândind povești despre cele șapte orașe de aur.
Deghizat în vraci,
capabil să efectueze intervenții chirurgicale minore
și rapid să învețe limba locală,
a continuat Estevanico pe a lui explorarea Lumii Noi
până când se pare că a fost ucis de Zuni din New Mexico în 1539.
Pe măsură ce europenii continuau să împingă spre vest în interiorul Americii,
Negrii erau din ce în ce mai mulți alăturându-se expedițiilor lor.
Societatea noastră are aproximativ patru secole,
timp de trei din acele patru secole,
am avut o mișcare spre vest.
Era o frontieră în Carolina de Sud,
era o frontieră, ai putea mergi spre vest în Massachusetts
și toate aceste alte locuri.
- Un lucru despre american Vestul este că este larg deschis.
Cel puțin a fost mult mai mult larg deschis pe atunci
decât este acum
și ori de câte ori ai spații largi deschise,
ai tineri
care vor avea aventuri.
Cineva va dori să ieși acolo și să găsească
ce e de cealaltă parte a muntelui.
Negrii nu au făcut excepție.
Când Meriwether Lewis și William Clark
a comandat prima expediție oficială
să exploreze continentul în 1804,
un negru,
York, sclavul lui William Clark,
i-a însoțit.
Frontierul negru James Pearson Beckworth s-a născut la 26 aprilie 1798
în comitatul Frederick, Virginia la Sir Jennings Beckwith,
un plantator alb și unul dintre sclavii săi negri.
Jennings Beckwith în cele din urmă stabilit în Missouri,
unde și-a învățat fiul să prindă animale,
vânează și comercializează cu nativii americani.
James Beckworth a fost eliberat de tatăl său în 1826.
El avea să devină mai departe un celebru căpcănător de blană
care a lucrat îndeaproape cu indienii Crow.
Potrivit lui Beckworth,
a devenit sef al Corbului.
Multe din ceea ce știm despre Beckworth
și relația lui cu Corb vine de la Beckworth.
Deci, vom lua cu un grăunte de sare
că de fapt era un Șeful indian cu corbii,
nu există nicio îndoială că a trăit printre ei
și că el vorbea limba lor, și a servit ca ghid,
iar în realizarea viața lui de om de munte
că avea multe relațiile cu ei.
Când Beckworth a murit în 1867,
trupul său a fost aşezat pe o schelă de înmormântare
cu picioarele îndreptate spre est
în tradiţia Corbului.
Edward Rose a fost un alt căptător de blană neagră
care a lucrat îndeaproape cu indienii Crow.
A fost ucis cu Hugh Glass și Hilain Menard
de indienii Arikara în iarna anului 1833,
când au fost atacaţi traversând râul înghețat Yellowstone
în drum spre Fort Union în numele a companiei americane de blană a lui John Jacob Astor.
Sanders Jackson și Jacob Dodson
erau oameni negri liberi care îl însoțeau
John C. Fremont pe a lui expediție în California în 1848.
Dodson avea să-l însoțească pe Fremont
și Kit Carson în alte trei călătorii.
În California, numită de spanioli după mitica regina neagră Calafia,
Negrii au fost printre primul care s-a stabilit în Los Angeles.
Bridget Mason s-a născut în sclavie în Mississippi în 1818.
A fost luată de la părinți în copilărie
și vândut de cel puțin două ori
dobândirea de competențe în agricultură și medicină
pe fiecare plantatie.
Bridget și-a obținut libertatea în 1856,
stabilit în Los Angeles
și a lucrat ca moașă și asistentă.
În cele din urmă a salvat destul bani pentru a cumpăra pământ
în ceea ce este acum inima din centrul orașului Los Angeles.
Bântuit de amenințarea sclaviei,
și se confruntă cu prejudecăți severe,
Negrii liberi s-au aventurat pe tărâmuri neexplorate,
a rezistat adversităților și răspândește povești de promisiune,
lăsându-şi amprenta asupra Occidentului american.
- Rolurile pe care le-au jucat negrii în dezvoltarea de
Occidentul american au fost aceleasi roluri ca
alți oameni au jucat în dezvoltarea Occidentului american.
În multe cazuri,
au fost lideri,
deși puțini la număr,
au făcut gospodărie,
au fost medici,
au fost stomatologi,
au condus organizații civice,
erau stăpâni de poştă şi amante de poştă.
Nu erau doar oameni de culoare
implicat în fiecare aspect al dezvoltării
din vestul american la care te poți gândi,
Nu am reusit sa gasesc o zonă pe care nu o au.
Nu numai că erau implicați în acele domenii,
nu numai că erau acolo în număr mai mare
decât ne așteptăm în general,
nu numai că și-au adăugat sucurile creative
la general
dezvoltarea a ceea ce noi numiți Occidentul american
și societatea americană în general.
Cel mai important lucru pe care am luat-o a fost
erau acolo.
Și acesta este lucrul important.
Erau acolo.
Și am făcut o treabă teribil de bună de a le vărui
a istoriei noastre și a societății noastre.
Fundamentul progresului negru în Occident
fusese deja stabilit de pionieri pionieri
când a început povestea lui Bass Reeves aici, în comitatul Crawford,
o regiune de-a lungul celor neîmblânzite frontiera Arkansasului
învăluită de Munții Ozark la nord
și terenuri agricole întinse,
creste împădurite și lacuri în sud. În 1836,
Arkansas a fost admis la unirea ca stat sclavist;
doi ani mai târziu,
în iulie 1838,
S-a născut Bass Reeves.
Bass, mama lui
Steward Paralee,
și sora lui Jane
trăit ca sclavi
sub proprietate lui William Steele Reeves.
S-a născut William Reeves
la 9 martie 1794 în Pendleton, Carolina de Sud
unei familii de imigranti care a migrat din Dorset, Anglia.
În tinerețe, a devenit secție a unui unchi și s-a mutat în Tennessee.
La vârsta de optsprezece ani,
William a luptat în războiul din 1812
iar el va continua să lupte în Războiul Indian Creek.
Așa cum au făcut mulți înaintea lui,
și-a folosit serviciul militar pentru se lansează în politică,
slujind în Tennessee
și legislaturi ale statului Arkansas.
Viața lui Bass la ferma lui William Reeves
a fost neexcepțional pentru un băiat negru născut într-un stat de sclavie
la mijlocul anilor 1800.
A fost o perioadă de mari schimbări,
într-un loc care era pe prima linie a unui geografic
și schimbare culturală.
În 1836, acelaşi an în care Arkansas a devenit un stat,
armata Texas
sub comanda lui Sam Houston
a câștigat un război de independență foarte luptat
împotriva forțelor Santa Anna din Mexic
stabilirea Republicii Texas.
După independență,
mulți americani albi, precum William Reeves,
a văzut Texasul ca pe un nou pământ de oportunități
și a migrat acolo în număr mare
aducând cu ei muncă sclavă.
Sclavia existase în rândul elitei politice
înainte ca Texasul să obțină independența din Mexic în 1836.
Spre deosebire de alte state occidentale admis în Uniune,
Texas a îmbrățișat sclavia;
de el depindea economia statului.
În 1846, când Bass avea 8 ani,
William Reeves a împachetat treizeci de vagoane,
familia lui și șase sclavi,
inclusiv Bass și familia lui,
și s-a mutat în districtul Preston din Comitatul Grayson din nordul Texasului,
chiar peste graniță de Chickasaw
și națiunile Choctaw din teritoriul indian.
La începutul anilor 1850,
Populația neagră din Texas sclavii crescuseră vertiginos
cu mulți sclavi negri
servind și ca păstori de vite.
De fapt, la mijlocul anilor 1800,
Texas a fost casa mai multor cowboy negri
decât cowboyii de orice altă etnie.
Până la sfârșitul secolului al XIX-lea,
acest mod de viață a dat naștere la celebrii cowboy negri
precum Nat Love,
Ned Huddleston, alias Isom Dart,
și Bill Pickett.
Până în 1860, erau 182.000 de sclavi negri
și doar 355 de negri liberi în Texas.
Pe măsură ce Bass a devenit un tânăr în Texas,
a început să-și asume mai multă responsabilitate.
Avea grijă de cai,
catâri și alte animale aparținând lui William Reeves.
A vrut să învețe o meserie,
așa că a devenit ucenic de fierar.
După mutarea în Texas,
Lui William i s-a alăturat al cincilea fiu,
George Robertson Reeves, în vârstă de 20 de ani si familia lui.
Bass a atras curând atenția lui George
iar el a fost ales să devină slujitorul său personal al corpului.
Bass a servit în mai multe roluri pentru George,
inclusiv majordom,
valet și cocher.
Având în vedere noul său statut,
Se pare că Bass
i-a cerut permisiunea să învețe să citească și să scrie.
George a refuzat,
dar i-a permis să învețe cum să folosească o armă de foc
și participă la competiții locale de tir
cu orice câștig în bani mergând la George pentru privilegiu.
Creșterea rapidă a lui George în Texas
i-a permis lui Bass să fie cufundat în societatea albă,
în special în cadrul guvernului de stat și aplicarea legii.
În 1848, George
și-a asumat rolul de perceptor de taxe pentru Comitatul Grayson, slujind timp de doi ani.
Mai târziu a devenit șerif din comitatul Grayson în 1850,
deţinând funcţia până în 1854.
Anul următor l-a văzut ales la Camera Reprezentanților din Texas,
unde a rămas ca legiuitor până la debutul războiului civil.
- Ceea ce era destul de comun în Societatea de Sud era pentru
bărbații să învețe să fie gentleman.
Și cred că Bass fiind un slujitor al trupului lui George
l-a învățat dedesubturile despre cum să se comporte,
cum să vorbești cu oamenii,
și cum să judeci oamenii în ceea ce privește cine au fost,
și cum ar trebui să le trateze.
Și așa, sunt sigur că avea acele manierisme
că a învăţat ca slujitor trupesc.
De cel puțin cincisprezece ani,
de la vârsta de opt ani până la vârsta de douăzeci și trei de ani,
Bass a servit drept mâna dreaptă a lui George,
mereu lângă el,
observând și învățând în liniște.
Bass a profitat de a lui timp în robia lui George
pentru a învăța abilități sociale
și funcționarea interioară a forțelor de ordine
asta l-ar achita bine mai târziu în viață.
- În 1861, mai puţin de o lună după soldaţii confederaţi
tras în Fort Sumter și a sfâșiat Uniunea,
George Reeves s-a adunat cu gânduri asemănătoare Simpatizanți confederați
și s-a alăturat Regimentul al unsprezecelea Texas Calvary
sub colonelul William Young
si cu el,
a adus în război un Bass Reeves reticent.
Decenii mai târziu, în 1901, Bass a acordat un interviu la un ziar din Muskogee, Oklahoma.
În ea, și-a amintit participarea la Războiul Civil
de partea Confederaţiei
și cum fusese forțat asupra lui de George Reeves.
Unul dintre primele lucruri la începutul războiului
ceea ce a făcut Regimentul de Cavalerie al Unsprezecelea Texas
a fost să intre pe teritoriul indian
și a angajat nativii americani
care încercau să iasă de pe teritoriul indian
pentru că au favorizat Unirea.
Și a unsprezecea cavalerie din Texas Regimentul a fost angajat în acele bătălii.
Se presupune că într-o noapte într-o tabără,
Bass și George au intrat o ceartă pentru un joc de cărți
timp în care Bass îl trânti pe George inconștient.
După luptă, de teamă de moarte sigură,
Bass a fugit în presimțire terenul teritoriului indian.
Terenul a fost alocat în mod specific
pentru folosirea nativilor americani în 1763
când regele George al III-lea a emis o proclamație regală
în care britanicii au limitat
aşezarea europenilor
spre ţinuturile la est de Munţii Apalaşi.
Când războiul revoluționar s-a încheiat în 1783,
iar America și-a stabilit independența
proclamația a fost ignorată de coloniști
care a continuat să se extindă spre vest în ţinuturile natale.
Triburi de nativi americani
avea acorduri de lungă durată cu guvernul britanic
și foarte puține interacțiuni cu coloniști europeni-americani.
Afluxul de coloniști americani după războiul revoluționar
a intensificat conflictul armat dintre Nativii americani și coloniști
care se întâmpla încă de pe vremea lui aşezarea europeană timpurie în secolul al XVII-lea.
Aceste conflicte au devenit cunoscute sub numele de Războaiele Indiene.
În 1830, încurajat de coloniștii albi care au căutat
acces la pământurile fertile de la est de Mississippi,
Andrew Jackson sa conectat legea Indian Removal Act,
care a forțat peste 60.000 de nativi
americanii de pe pământurile lor și în guvern
teritoriu desemnat care se întindea Oklahoma de astăzi,
Kansas, Nebraska și părți din Iowa.
Teritoriul indian a fost pus deoparte pentru nativ
Americanii care au venit inițial din sud-est,
Deci vorbim despre Florida, Georgia, Alabama, Mississippi, Tennessee,
Carolina de Nord.
Și acei indieni erau Cherokee,
Choctaw,
Chickasaw,
Creek și Seminole.
- Aceste triburi erau cunoscute ca Cele Cinci Triburi Civilizate
datorită adoptării de către ei a obiceiurilor europene
și structurile societale.
Mutarea forțată,
cunoscut sub numele de Traseul lacrimilor,
a fost marcat de greutăți,
suferință și moarte.
Teritoriul Indian,
adesea nefamiliar și inospitalier,
a propus o provocare majoră triburilor.
În ciuda acestor adversități,
şi-au integrat tradiţiile culturale
în noul mediu.
Într-un complex
și adesea trecute cu vederea capitol al istoriei americane,
înrobirea negrilor era predominantă
printre cele cinci triburi civilizate.
- Au avut plantații în sud înainte au fost mutați pe teritoriul indian
și în principal s-au îmbrățișat sclavia proprietății.
Și așa, când au fost forțați mergi pe teritoriul indian
și-au luat sclavii afro-americani cu ei pe teritoriul indian.
- Negrii înrobiți pe teritoriul indian a lucrat în câmpuri, case și afaceri,
vieţile lor purtând o bântuire asemănarea cu sclavii
pe plantaţiile din sudul adânc.
Deținători de sclavi nativi americani
precum șeful principal al Națiunii Cherokee John Ross
Șeful Seminole John Jumper,
și șef Cherokee,
mai târziu, generalul confederat, Stand Watie
exemplifica legăturile strânse între nativii americani
conducerea celor cinci triburi civilizate
și plantatorul care ține sclavii clasa Sudului.
Născut în 1800, șef Choctaw Greenwood LeFlore
era fiul unui Choctaw de rang înalt mamă și un negustor francez de blănuri.
A fost o figură proeminentă antebelic printre elita plantatorilor din Mississippi.
Pe vastele sale moșii, peste 400 de africani înrobiți
trăit și trudit în robie.
În 1830, LeFlore a semnat tratatul de Dancing Rabbit Creek,
un act important care ar
deposedează Choctaw de patriile lor ancestrale,
propulsând pe mulți pe Calea Lacrimilor.
Pe măsură ce Choctaw au fost forțați să părăsească pământurile lor
pentru a face față unui viitor incert în Occident,
LeFlore a rămas în Mississippi la plantația sa Malmaison.
S-a alăturat Uniunii împotriva succesiunii
și a murit la câteva luni după încheierea războiului în 1865.
A fost înmormântat pe moșia sa din Mississippi,
trupul său învelit în steagul american.
Teritoriul Indian a fost un
câmp de luptă semnificativ în timpul războiului civil,
cu ciocniri esenţiale ca Bătălia de la Pea Ridge
și Bătălia de la Honey Springs
subliniind importanța regiunii.
Alianțele tribale au fost împărțite;
unele triburi aliniate cu Confederaţia
din cauza lor economică şi legături de sclavie cu sudul,
în timp ce alţii au fost de partea Uniunii.
Acest conflict intern și război extern
a dus la devastare pe scară largă,
soldat cu decese,
deplasare,
și profundă tulburare socială.
Detaliile scurtmetrajului lui Bass
perioada în război sunt necunoscute,
precum sunt mişcările lui în Teritoriu
între anii 1862
până când reapare în consemn în 1870.
În memoriile sale,
George Reeves nu a menționat Bass,
nici sclavii care însoţeau
proprietarii lor confederați menționate în înregistrările oficiale.
Este destul de probabil ca Bass
se lupta cu Creeks și Seminoles
care se luptau
indienii confederați pe teritoriul indian.
Următoarele Războiului Civil
a văzut abolirea sclaviei pe teritoriul indian
și restructurarea guvernelor tribale
conform noilor tratate cu guvernul SUA.
Aceste tratate
a cerut triburilor să-și emancipeze sclavii
și să le ofere cetățenie tribală deplină,
conducând la formare în cadrul naţiunilor tribale
a comunităților unice de „Liberți”,
foştii sclavi ai triburilor.
Până la sfârșitul războiului,
Bass învățase să vorbească muskogee,
limba Creeks şi Seminoles
și cunoștea limbile
a celorlalte triburi.
Stăpânește armele de foc,
învăţând să tragă atât cu pistolul cât şi cu puşca
aproape perfect cu ambele mâini.
Devenise foarte familiar cu teritoriul indian,
eventual de lucru
ca cercetaș și ghid pentru adjuncții mareșali.
Bass nu era încă un om al legii,
dar aptitudinile pe care le poseda acum
l-a făcut mai mult decât calificat pentru post.
După războiul civil,
mişcarea spre vest a luat amploare
și pe măsură ce au venit coloniștii,
au fost înființate orașe noi, fără lege.
În cei treizeci de ani care au urmat Războiului Civil,
peste un milion de ferme noi au fost stabilite în Occident
și o mare parte a fost din cauza Homestead Act
și prin alte acte guvernamentale
ceea ce a făcut cu ușurință achiziționarea terenurilor federale.
Deci fermierii se îndreaptă în acest sens.
Dacă fermierii vor fii acolo în număr,
apoi negustorii din oraș,
vezi, fermierii nu au fost singurii pionieri,
muntenii nu au fost singurii pionieri,
cowboy-ii nu au fost singurii pionieri,
au existat și pionieri urbani.
Și pionierii urbani
erau bărbații care voiau pentru a intra în aventură,
ci talentul lor
poate a fost ca negustori.
Și ar intra în
aceste noi locuri
și ar deschide primul magazin general,
primul fierărie,
primul mic hotel,
si alte lucruri.
Și dintr-o dată,
un oraș prinde contur.
Un predicator ar putea fi un pionier urban
și venea și deschidea prima biserică.
Cu siguranță asta se aplica și profesorilor de școală.
Un profesor sau o școală
Marm intra și deschidea prima școală.
Și dintr-o dată,
ai o școală și câteva magazine,
și o fierărie și o biserică,
și toate astea, ai un orășel în creștere
și slujind fermierii și fermierii din zonă.
- Până în 1870, Bass se întorsese de pe teritoriul indian
spre judetul de nastere.
Și-a pus rădăcini în Van Buren,
Comitatul Crawford,
Arkansas și și-a adus soția Jennie,
cei patru copii ai lor -
Sarah, șase ani,
Robert, patru ani,
Harriet, doi ani,
și George, în vârstă de șase luni
precum și mama și sora lui.
Bass Reeves este atât de dinamic
prin faptul că s-a născut sclav,
s-a eliberat din sclavia lui,
a scăpat, a devenit o persoană self-made în multe
multe feluri,
având din mai multe conturi
trăit printre
mai multe triburi diferite pe teritoriul indian,
și-au învățat limbile,
și-au învățat abilitățile și abilitățile
și apoi după ce războiul s-a terminat,
s-a dus şi a găsit-o pe femeia care
trebuia să fie soția lui,
m-am întors în zona Fort Smith,
a locuit în Van Buren,
a stabilit un succes,
din toate punctele de vedere,
o fermă de succes,
a crescut cai și era cunoscut pentru asta.
Van Buren a fost locul unde tribunalul federal
a fost pentru teritoriul indian,
deci, era o locație foarte importantă.
Și așa pentru Bass apoi să lucreze cu deputatul
Mareșali americani pentru tribunalul Van Buren
avea atracție pentru el să se stabilească acolo.
- Ceea ce a început ca o revendicare a terenurilor râul Arkansas în 1849,
Van Buren a devenit un port plin de viață
și centru comercial de-a lungul râului
și punctul de lansare crucial pentru cei plini de speranță
prospectori ai goanei aurului din 1849.
Situat la granița teritoriului indian,
orașul era un stup de activitate,
pulsul său condus de fluxul neîncetat al traficului fluvial,
zgomotul ritmic al comerțului feroviar,
şi un comerţ comercial robust
care a stat
ca piciorul lui Van Economia înfloritoare a lui Buren.
La 9 octombrie 1850,
locuitorii din Van Buren
a solicitat o instanță federală
așezat în orașul lor.
La 3 martie 1851,
districtul de vest al Arkansasului
acolo a fost înființată instanța federală.
În primii zece ani de judecată,
A adus judecătorul Daniel Ringo legea și ordinea în zonă,
condamnând bărbați albi, nativi și negri la închisoare sau la spânzurătoare.
A demisionat în 1860
și nu există nicio înregistrare a unei instanțe federale
care operează din Van Buren pentru următorii zece ani.
La 3 martie 1871,
tribunalul a fost mutat de la Van Buren la Fort Smith.
Fort Smith a fost unul dintre cele mai mari orașe,
Adică era cel mai mare oraș
al doilea după Little Rock din Arkansas.
Și era la granița teritoriului indian
și fusese un militar critic
baza anterioară războiului civil.
Și așa a fost într-o locație excelentă pentru guvern
să se ocupe de cele cinci triburi civilizate.
Situat la cinci mile sud-vest de Van Buren,
Fort Smith a fost numit după generalul Thomas Adam Smith,
un georgian deţinător de sclavi
care a comandat armata Statelor Unite Regimentul de pușcași în 1817.
A fost stabilit ca militar
post de guvernul SUA în același an.
După cartierul ofiţerilor
au fost distruse de incendiu în 1870,
guvernul SUA a considerat vinderea terenului.
În schimb, instanța federală a fost mutat acolo în 1871.
Orașul era o comunitate aglomerată pe malul râului
cu o populaţie mare de haiduci care au găsit
divertisment în bordeluri și saloane care îi căptuiau străzile de pământ.
Curtea Fort Smith a fost nicio instanță federală obișnuită,
iar Teritoriul Indian a fost nici o jurisdicție obișnuită.
La 74.000 de mile pătrate de trasee necartografiate, ascunzători,
pustii, si vaste pustie neîmblânzită,
districtul de vest al Arkansasului era pe vremea aceea
cel mai mare din istoria SUA.
Nu au existat tratate de extrădare
cu statele din jur,
cu Kansas, sau Arkansas, sau Texas,
deci dacă un haiduc a intrat pe teritoriul indian
nu și-ar face griji să fie extrădat
dacă a fost localizat în sine,
ai putea fi extrădat dacă se știa că te ghemuiești,
dar nu ai fi arestat pentru asta.
Deci, știi
a devenit o
loc grozav pentru a te ascunde.
Pe măsură ce timpul a trecut însă,
au fost comise infracțiuni.
Crima majoră pentru deputat
U.S. Marshals era whisky contrabandă,
whisky-ul era ilegal pe teritoriul indian.
În 1875, Congresul l-a numit pe Isaac C. Parker
ca noul judecător al tribunalului Fort Smith.
Un fost avocat,
veteran și congresman, Parker, în vârstă de 35 de ani
a fost republican
care a demisionat din Partidul Democrat
când a devenit din ce în ce mai mult consternaţi de toleranţa lor
și pasiunea pentru sclavie.
La scurt timp după ce Parker a schimbat petrecerea,
Președintele Ulysses S. Grant
a cerut să fie numit în Occident
District ca judecător.
În calitate de executor judecătoresc,
o poziție care a menținut ordinea în sala de judecată,
jurii însoțiți și judecători asistați,
Isaac Parker a angajat un negru pe nume George S. Winston.
Daniel P. Upham,
fost ofiter al armatei Uniunii
care condusese Arkansasul
miliția pentru a zdrobi Ku Klux Klan,
a fost numit mareșal al SUA de la tribunalul judecătorului Parker,
și împreună
au angajat peste cincizeci de mareșali adjuncți din SUA
pentru a aplica legile pe tot parcursul teritoriul indian
și vestul Arkansasului.
În peisajele neîmblânzite ale Vechiului Vest,
legea era rară.
Și totuși, ordinea era esențială pentru coloniști,
mineri, fermieri,
iar antreprenorii forjează vietile lor la frontiera.
Întruchiparea acelui ordin venea adesea călare,
insigna strălucind în soare,
calare sub autoritate a guvernului federal.
Mareșalul SUA,
o mantie de siluetă în părți egale frică și respect,
ocupat o poziţie de mare putere și responsabilitate gravă.
Numiți de însuși președintele,
fiecare mareșal a fost însărcinat cu aplicarea federală
legi într-un anumit district dintr-un stat.
Îndatoririle lor erau multiple...
protejarea sistemului judiciar federal,
prinderea fugarilor federali,
gestionarea bunurilor sechestrate,
transportul prizonierilor,
potolirea revoltelor,
si pastrarea linistii.
Cu toate acestea, vastitatea Vechiului Vest
a cerut mai multe cizme pe pământ,
mai mulţi ochi la orizont.
Când judecătorul Parker a intervenit pentru prima dată,
avea nevoie de genul de deputat
că știa că poate avea încredere,
și unul pe care știa că putea urmări.
Mareșalii adjuncți din SUA erau adesea localnici
care cunoştea întinderea pământului.
Împărțind multe dintre aceleași responsabilități
ca numitorii lor,
deputatii adusi
aplicarea legii până în cea mai mare măsură întinderi ale teritoriilor.
Erau insigna și pistolul în orașe
unde numele mareșalului era doar o șoaptă
pe vânt.
Deși distincția poate ni se par banal acum,
în Vechiul Vest,
rolurile mareșalului american,
Mareșalul adjunct al SUA,
iar posesorii lor erau integrali la stabilire
și păstrarea ordinii și a legii.
Eforturile lor au contribuit semnificativ la
transformând Occidentul american
într-o regiune sinonimă cu oportunitate.
Prin eforturile lor de a respecta legea
și aduceți haiducii în fața justiției,
au jucat un rol cheie în stabilirea de comunități
și infrastructură
într-un pământ care era bogat cu potenţial şi diversitate.
Mareșali adjuncți,
Mareșali adjuncți din SUA
iar posesorii stăteau în jur tribunalele federale
sperand sa-mi gasesc un loc de munca,
un mandat de executare,
sau un grup în care să servească,
sau orice altceva.
În plus,
li s-a permis să împartă recompensele
și așa ar merge după cei răi
care avea recompense afară.
Dacă ar fi fost un tip cu 100 de dolari pe cap
sau 500 de dolari pe capul lui
ei bine, băiete, ai putea
imaginați-vă că ar exista S.U.A.
Mareșali adjuncți și soldați după el,
dar rareori un mareșal american
pentru că treaba lui era administrativă.
Treaba era periculoasă
și a necesitat nu puțină curaj
deoarece haiducii Teritoriului
cunoștea fiecare potecă și ascunzătoare
și era aproape sigur că va rezista arestării
pentru pedeapsa pentru acest lucru
a fost doar un an în plus de detenție.
Acești haiduci nu erau simpli infractori minori,
majoritatea erau criminali,
furători de vite,
sau hoţii de cai
iar pedeapsa pentru aceste crime a fost moartea.
Dar, mareșalii și adjuncții lor
jurisdicția avea limitări.
Guvernul federal
nu avea control asupra a ce nativii americani au făcut-o
decât dacă au existat crime comise împotriva bărbaților albi
sau negri care nu erau cetăţeni ai naţiunilor indiene
sau invers,
apoi a intrat guvernul SUA
iar acele cauze au fost judecate
la curtea Fort Smith.
Și așa adjuncții mareșali inițial
care trebuia să lucreze din curtea Fort Smith
ar trebui să părăsească Fort Smith
și ar trebui intra pe teritoriul indian
tot drumul spre vest până la Fort Sill,
Fort Reno, și uneori către Fort Supply,
și întoarce-te la Fort Smith,
a fost ca o călătorie dus-întors de peste 500 de mile.
Și ar avea mandate pentru anumite personaje
sau li s-au dat mandate deschise
unde puteau vorbi cu oamenii
care locuia în Teritoriu
și a aflat cine a comis crime.
Acum indienii nu puteau arestați acești non-cetățeni,
dar le puteau ține pentru adjuncții mareșalilor americani
și asta s-a întâmplat de multe ori
unde ar ține infractori pentru Deputat
Mareșalii americani să vină să ia.
- Reputația judecătorului Parker nu i-a ajutat pe deputați
a trimis pe câmp,
pentru că a câștigat repede porecla de „Judecător spânzurat”.
Pe parcursul carierei sale,
Parker ar trimite șaptezeci și nouă condamnaţi la spânzurătoare.
Curtea lui Parker era sinonimă
cu cea mai aspră pedeapsă admisibile conform legii.
Asta a făcut doar pericolul
mai pronunțat pentru adjuncții mareșalilor americani.
Hotărât să evite a întâlnire cu cel sfințit,
haiduci pe teritoriul indian și vestul Arkansasului
care erau disperaţi să scape
aproape certitudinea de moartea care îi aştepta
în sala de judecată,
ar ucide până la 100 de deputați
în sânge rece.
În niciun alt teritoriu sau stat din istoria SUA
au fost mai mulți Mareșali adjuncți ai SUA ucis în îndeplinirea datoriei
decât în ​​Teritoriul Indian.
- Pentru a fi succint, ar fi să fie o rază de cincizeci de mile
a orasului Muskogee
unde majoritatea deputatului
Mareșalii americani au fost uciși pe teritoriul indian.
Deci, a fost foarte periculos.
Astăzi, oamenii legii se pot descurca radioul lor și sună pentru rezervă,
pe teritoriul indian,
nu ai putut suna pentru backup.
Ai fost acolo din proprie inițiativă
în ceea ce privește modul în care ai putea rămâne în viață
și tu și grupul tău a trebuit să faci asta
și atunci știi
face treaba de
arestând oamenii pe care îi căutai,
și apoi să mă întorc la Fort Smith în siguranță.
A fost foarte,
muncă foarte periculoasă.
- Bass Reeves a preluat-o pe a lui comisie în calitate de mareșal adjunct al SUA
la 28 mai 1875.
- Judecătorul Isaac Parker este în control la Fort Smith, Arkansas
în districtul de vest al Arkansas
și înseamnă că el este responsabil de mareșalii americani,
și unul dintre primii angajați el face este Bass Reeves.
Nu știu exact de ce
numai că acest bărbat avea și-a construit deja o reputație
pentru onestitate,
pentru disciplina,
era un om mare,
avea 6 picioare 2,
asta a fost într-o epocă în care majoritatea oamenilor aveau 5 picioare 8,
deci e mare,
el este puternic.
Se presupune că era ambidextru şi
o lovitură de crack,
acesta era genul de om pe care o dorea judecătorul Parker.
Și faptul că era Negru
care probabil, probabil
l-ar fi ferit de obținerea unui număr de posturi,
asta l-a facut si mai mult atrăgător pentru judecătorul Parker.
Vrea oameni de culoare
pentru a fi în Serviciul Marshals din SUA
pentru că erau oameni de culoare
pe teritoriul indian,
erau oameni acolo
care nu ar putea a avea legătură cu un ofițer alb,
dar ar putea fi capabili a se raporta la un negru.
Chiar și unii dintre indieni ar fi mai bine să relaționeze
unui negru decât puteau la un Alb.
În timp ce de departe
cel mai faimos deputat negru Mareșal american în istorie,
Bass Reeves nu a fost primul.
În 1867, cu opt ani înaintea lui Bass a primit comisionul său,
„Hârtiile Indian Pioneer” a publicat o poveste
în care un negru cunoscut sub numele de „Negro Smith”
a condus un grup să urmărească a tâlhar criminal de diligență
lângă Atoka, în Națiunea Choctaw.
Și a existat cel puțin un alt negru adjunct mareșal american
comandat înaintea lui Bass.
Bynum Colbert
care a fost un veteran al Războiului Civil și un fost
Soldat Bivol în Regimentul al X-lea Calvar,
a primit un comision în 1872
cu trei ani înainte de Bass Reeves.
Colbert a servit până în 1895
și așa a slujit multă vreme
și era un foarte bun om al legii.
- Bass a condus o clasă distinctă de Adjunctul negru al mareșalilor americani.
Bob Fortune s-a născut în Bowling Green, Virginia
la 15 iunie 1865
și a servit ca Mareșal adjunct al SUA din 1895
până la demisia sa în 1907.
- Mergea adesea cu un coleg Adjunctul negru al mareșalilor americani
Neely Factor și Zeke Miller.
Părinții lui Grant Johnson fusese ținută în sclavie
de nativii americani.
A fost adjunct S.U.A. Mareșal din 1888 până în 1906.
El și Bass au fost prieteni pe viață.
Mai era și John Garrett
care a devenit unul dintre mulți mareșali adjuncți din SUA
care și-au pierdut viața în Teritoriu.
A fost împușcat de trei ori de banda Rufus Buck
într-o ambuscadă la 30 iulie 1895.
Înainte ca Garrett să moară din cauza rănilor sale,
l-a identificat pe bărbatul care a tras focurile ca Rufus Buck.
Banda a fost capturată
şi condamnat de două ori la moarte de către judecătorul Parker.
Toți au fost spânzurați pentru Uciderea lui John Garrett
la 1 iulie 1896.
Acești adjuncți negri ai mareșalilor americani
erau membri ai unei cohorte de foști sclavi s-au transformat în oameni ai legii
și s-au întâmpinat cu rezistență
după cum a aflat Bass
la scurt timp după comiterea sa.
În iulie 1875,
după doar două luni la serviciu,
Bass a fost arestat pentru asalt cu intentia de a ucide.
Fără detalii despre caz
cunoscut sub numele de „Statul de Arkansas v. Bass Reeves"
au supraviețuit.
A raportat „Van Buren Press”. că un juriu l-a găsit pe Bass
nevinovat în luna septembrie a acelui an.
Oricare ar fi detaliile incidentului,
nici judecătorul Parker, nici ai lui Mareșalul american Daniel P. Upham
ar putea găsi un motiv pentru a-l concedia pe Bass.
Și astfel, cariera sa de a Începu mareșalul adjunct al SUA.
În urma războiului civil,
epoca Reconstrucției
a marcat o perioadă crucială în istoria națiunii,
caracterizat prin eforturi de reconstruire
și redefinirea Statelor Unite.
Alimentat de acest mandat,
la 17 martie 1877,
doi ani după Bass Reeves și-a început însărcinarea
în calitate de mareșal adjunct al SUA în Arkansas,
într-o mișcare inovatoare,
Președintele Rutherford B. Hayes
l-a numit pe Frederick Douglass
ca primul mareșal negru al SUA pentru Washington D.C..
Această decizie semnificativă de guvernul federal
nu doar simboliza un angajament la integrarea negrilor
în poziții proeminente de autoritate,
dar a creat şi un precedent pentru viitoare numiri.
- Douglass a fost... el a fost un individ fascinant,
dupa cum bine stii,
noi i-am numit
persoana secolului al XIX-lea,
el era omul din
în lumina reflectoarelor
iar el dorise să devină un om de cabinet
într-una dintre numirile prezidențiale,
dar nu a primit asta niciodată.
Douglass a fost oficial primul CEO negru din forțele de ordine.
Numirea lui s-a opus
și erau nebuni
motive pentru care a lui nominalizarea s-a opus:
numărul unu, se ducea să africanizeze tribunalele,
avea să-i ia pe toți jurații,
toți jurații vor fi negri
toți executorii judecătorești aveau să fie negri.
Deci, cu Douglass acea opoziție era acolo.
Deşi Frederick Douglass şi Bass Reeves
probabil că nu sa intersectat niciodată,
Numirea lui Douglass
a fost un far trecător al schimbării progresive
si o indicatie
a rolurilor evolutive ale lui Black bărbați din forțele de ordine
în timpul Reconstrucției.
Cu toate acestea, federal mandatul guvernului de
transformare si integrare
după ce a venit Războiul Civil la o încheiere în același an
cu compromisul din 1877,
care a pus capăt efectiv Reconstrucției
prin retragerea trupelor federale din Sud
și marcarea unei schimbări în abordarea națiunii față de civil
drepturi și egalitate rasială.
În ciuda oficialului sfârșitul reconstrucției,
în Vechiul Vest,
Negrii ar continua să o facă servi ca adjuncți ai mareșalilor americani
pentru încă două decenii,
o dovadă a eficacității lor
și loialitatea colegilor lor.
Primii câțiva ani din cariera lui Bass
a servit ca perioadă de pregătire
pe măsură ce a învățat dedesubturile meserii.
În iunie 1877,
el slujea
ca posseman pentru deputat Mareșalul american Robert J. Topping
când au arestat un bărbat care furase boi,
si din nou cu deputatul Mareșalul american James H. Mershon
în 1880
când au arestat doi bărbați pentru vânzarea ilegală de whisky
pe teritoriul indian.
În decembrie 1878,
Bass a servit ca gardian in timpul executiei
a lui James Diggs și John Postoak.
A acționat și ca gardian
alături de alt deputat S.U.A. Mareșali și George Maledon,
călăul judecătorului Parker,
în timpul transportului prizonierilor
de la închisoarea federală Fort Smith
la Casa Corecţiilor în Detroit, Michigan.
Bass s-a descurcat destul de bine financiar.
Un mareșal adjunct al SUA ar putea așteaptă-te să câștigi 500 USD în salariu.
In plus,
ar câștiga aproximativ 75%
a recompensei pe prizonieri s-a întors la tribunal,
celălalt sfert a mers către mareșal însuși.
Este o dovadă a impulsului lui Bass,
determinare,
și angajament intens la livrarea haiducilor
că a câștigat în jur 3.000 $ până la 4.000 $ pe an,
ceea ce l-a făcut unul dintre deputații cu cele mai mari încasări
la Fort Smith.
A construit o cameră cu opt cabana în Van Buren,
peste drum de Trezorierul comitatului Crawford,
un alb pe nume August J. Ward.
El ar fi în mod regulat primește oaspeți în casa lui
cum ar fi avocații William H. H. Clayton,
un procuror,
și William M. Craves,
un apărător public
de la cine ar lua trenul De la Fort Smith la Van Buren
pentru a discuta cazuri cu Bass la cină.
Pe măsură ce Bass a devenit mai experimentat,
ar urmări criminali mai periculoși,
de multe ori pe cont propriu
iar alteori cu alți Mareșali adjuncți din SUA
sau cu fiii săi mai mari formând echipajul său.
Ar trebui să angajeze un bucătar,
ar trebui să angajeze un paznic,
si cel putin un posseman.
De cele mai multe ori, Bass
nu a angajat mulți posesori,
ai putea angaja patru sau cinci dacă vrei,
dar Bass, în general, a luat unul cu el
si ai un vagon sau doua vagoane.
Pregătiri pentru intrarea pe teritoriul indian
în urmărirea criminalilor ar putea dura zile
și uneori săptămâni
și odată ce adjuncții Mareșalilor S.U.A în cele din urmă a pornit,
au existat considerații suplimentare.
Termenul limită,
un termen folosit în mod obișnuit în Vechiul Vest,
referit la o limită desemnată
dincolo de care mareșalii americani avea jurisdicție limitată.
Pentru mareșalii adjuncți din SUA lucrând în Fort Smith,
șinele de cale ferată Missouri Kansas Texas
situat aproximativ șaizeci de mile vest de Fort Smith,
a fost considerat termenul lor limită.
Piesele MKT au servit drept a punct de referință geografic
și o împărțire simbolică
între teritoriu sub jurisdicție federală
și teritoriul indian,
care avea propriul său sistem juridic.
Deși jurisdicția lor de obicei
s-a încheiat la pistele MKT,
Mareșalii adjuncți din SUA ar fi
ocazional
depășește Termenul limită în urmărirea haiducilor
sau pentru a ajuta organele locale de aplicare a legii.
- Ai putea fi în călătoria aceea timp de una până la două luni.
De multe ori au fost două luni
în funcție de
dacă apa era mare şi pârâurile și râurile.
Și așa va fi mult timpul să fii departe de casă,
să fii departe de familia ta.
Bass și-a dovedit rapid priceperea
în aducerea criminalilor în fața justiției.
Cu siguranță avea o reputație de
ieşind cu mai multe mandate în buzunar
și revenind cu mai mulți oameni în remorche.
Atât de bun era,
nu doar că voi ieși să iau un tip,
Voi ieși și voi lua mai multe oameni în același timp.
Bass era analfabet,
nu știa să scrie și să citească.
Avea să memoreze mandatele
și ia-le în
Teritoriul Indian și să execute mandatele.
Habar n-avea în mod concret
ce era pe acele mandate,
dar înainte să iasă,
ar avea pe cineva
uneori era cineva în propria lui familie,
citiți-i acele mandate,
le-ar memora,
inclusiv descrieri ale persoanei,
pentru ce au fost căutați,
unde se credeau a fi la momentul respectiv,
iar el ieșea și făcea treaba.
Și a făcut-o așa, atât de bine.
- S-a priceput atât de bun la manevrare mandatele pe care le avea,
curtea federală a început să-i dea
citaţii de rezolvat
pentru ca oamenii să se prezinte în instanță
și așa ar fi făcut-o
nu numai că are mandatele lui,
ar avea de gestionat citații
a aduce înapoi.
Și ar trebui să găsească persoana respectivă
și spune-le că trebuie să apară,
știi să te prezinți în instanță
a depune mărturie.
Și a făcut toate astea
fără să știi să citești și să scrii,
si a facut-o bine.
Legenda lui Bass Reeves
nu este construit doar pe ființa lui un mareșal adjunct negru,
a afisat si o suprema
comanda tacticilor de aplicare a legii
cu decenii înaintea timpului lor.
Inteligența și percepția sa ca om al legii
au fost la fel de legendare
ca și abilitățile sale de luptă cu armele.
În anii săi printre nativii americani,
Bass stăpânise artele de înșelăciune și deghizare.
În loc să-și călărească premiul călărie în teritoriul indian,
în schimb ar călărea cai de culoare simplă, mai lenți
astfel încât să se amestece în împrejurimile lui
și să-și ascundă identitatea de om al legii.
Purtarea deghizărilor ar deveni un obișnuit
componentă a abilităților lui Bass de a lupta împotriva criminalității
de-a lungul carierei sale.
Aceste tactici,
precursori ai muncii sub acoperire
că poliția locală și federală
va folosi pe tot parcursul secolului următor,
ar cimenta moștenirea lui Bass
nu doar ca om al legii federal,
ci ca un maestru detectiv.
A fost capabil să-și asume personaje
pentru a-i ajuta pe oameni să-i amâne pe gânduri
era altcineva
chiar înainte de a le plesni manșetele.
El a fost capabil să depășească oamenii cu care era,
dar apoi în multe feluri,
și cred că o parte din asta au fost vremurile.
Doar fiind perioada în urma războiului civil,
ca un negru în această parte a țării,
putea să se plimbe practic nevăzut
pentru că era doar un alt negru
in aceasta parte a tarii
și putea ajunge în locuri unde nici un deputat alb
avea să le poată găsi vreodată.
Bass era un om înarmat priceput și hotărât.
De-a lungul celor trei decenii de serviciu,
s-ar descurca repede
justiția de frontieră către haiduci
care credea că este înțelept pentru a lupta cu capturarea lor
mai degrabă decât să renunţe şi se confruntă cu tribunalul judecătorului Parker.
Și-a câștigat o reputație
de-a lungul timpului petrecut în Serviciul Mareșali,
de fapt, de-a lungul timpului său
de a fi om al legii,
și practic era un om al legii pentru tot restul vieții lui,
de a fi cam cel mai bun care exista.
A avut niște sarcini grele.
Știm asta
cel putin e raportat
că a ucis 14 oameni.
- În timp ce Bass a fost implicat o serie de împușcături
care și-a lăsat oponenții morți,
știa că sângele rece
execuțiile nu ar fi tolerate.
Judecătorul Parker ar fi la fel în curând acuza un deputat
cu crima nejustificată ca ar fi orice haiduc.
În ciuda numeroaselor sale talente,
statornicia lui,
loialitatea lui,
Bass s-ar confrunta constant cu critici
în instanţele de judecată şi opinia publică
iar în presă.
„Liftul săptămânal Fort Smith” a menționat:
— Se pare că Bass
a avut obiceiul de a lăsând un prizonier să scape
când se putea face mai mult decât prin ţinerea lui'.
O acuzație care nu avea niciun fond.
Basul era adesea fals portretizat ca un leneș,
criminal înfometat de sânge
care ar prefera să-și omoare acuzațiile
decât să-i aducă în judecată.
Nu era un om violent,
nu a avut niciodată această reputație.
Dar cu siguranță, când tu au fost în teritorii,
unii dintre oamenii de acolo nu aveau de gând să renunțe.
Ei urmau să lupte,
pentru că poate ei s-a confruntat cu pedeapsa cu moartea,
sau chiar mai rău
pentru unii dintre ei,
s-au confruntat cu plecarea la închisoare ani de zile
și nu puteau suporta gândul la asta.
Ei s-ar lupta,
a fost omul nepotrivit cu care să lupte.
La 9 aprilie 1884,
îndreptat spre Fort Smith cu cinci prizonieri în cârca,
Bass și trupa lui,
care l-a inclus pe nepotul său John Brady
care conducea echipa de cai și un bucătar,
un negru pe nume William Leach,
a făcut tabără lângă orașul Cherokee
în Naţiunea Chickasaw a teritoriului indian.
A izbucnit o ceartă aprinsă între Bass şi William Leach.
Mai târziu în noaptea aceea, în tabără,
conform mărturiei lui Bass,
îşi schimba gloanţele puştii
când l-a împușcat accidental pe Leach.
Se pare că a căutat un medic,
dar nu am putut găsi unul în timpul să-i salvezi viața lui Leach.
În ciuda implicării sale în moartea multor haiduci,
a fost această împușcare accidentală
asta ar umbri mare parte din cariera lui Bass.
Reticența lui colegi adjuncți ai mareșalilor americani
și judecătorul Parker să urmărească acuzații
este evidentă în faptul că ar fi trei ani
înainte de a fi judecat pentru moartea lui Leach.
Temporar liber de urmărire penală,
Bass a continuat cu al lui îndatoririle de mareșal adjunct al SUA
și și-a îndreptat atenția către capturare
și arestarea lui Jim Webb,
un cowboy texan
care se îndreptase spre Naţiunea Chickasaw
pe teritoriul indian în 1883.
Jim Webb era maistrul a fermei McLeish-Washington.
Când un fermier vecin,
un ministru negru,
ars accidental o parte a fermei,
Webb l-a împușcat și l-a ucis.
Bass a primit mandatul
iar Webb a fost arestat și eliberat pe cauțiune,
dar nu s-a prezentat la proces.
Bass a fost trimis din nou după el.
L-a găsit la Bywater Store,
care era o oprire în diligenţă în Naţiunea Chickasaw
și au intrat într-o luptă cu armă.
Webb, în ​​timp ce încerca să fugă de
Bass, trăgea în el cu pușca lui.
A tăiat borul pălăriei lui Bass,
și-a tăiat un nasture de pe haină,
si-a tras domniile unde Bass nu-și putea ține calul.
Și așa că Bass a trebuit să coboare calul său și, făcând asta,
și-a apucat pușca.
Potrivit lui D.C. Gideon,
un autor care scria la acea vreme,
Bass a tras prima lovitură din Winchester-ul lui,
lovind pe Webb.
Și înaintea haiducului cadavrul a lovit pământul,
Bass l-a lovit cu o secundă împuşcat din puşca lui.
Când Bass și trupa lui S-a apropiat de Webb pe moarte,
ultimele sale cuvinte au fost pentru Bass,
spunandu-i:
— Ești un om curajos.
Vreau să-mi accepți revolverul
și teaca drept cadou
și trebuie să le accepți.
Ia-o, căci cu ea
Am ucis unsprezece oameni,
patru dintre ei pe teritoriul indian
și mă așteptam să faci a douăsprezecea.
Bass a acceptat cadoul. Într-un interviu acordat în 1901,
Bass și-a amintit:
„Cel mai curajos bărbat pe care l-am văzut vreodată a fost Jim Webb,
un mexican pe care l-am ucis în 1884
lângă Misiunea Sacred Heart.
A fost un criminal,
M-am pus între el și calul lui.
A ieşit în deschis la 500 de metri
și a început să tragă cu Winchester-ul său.
Era la 500 de metri depărtare eu când l-am ucis.
A fost una dintre cele mai grozave lupte ale lui Bass
mai ales la acea distanta, pentru ca
500 de metri înseamnă un sfert de milă
și așa,
a fost o ispravă împușcă pe cineva în asta
distanta si loveste-i.
Dar Bass a fost foarte bun cu pușcă și pistol.
Bass a intrat în conflict
cu legea din nou în octombrie 1884,
când era temporar eliberat de îndatoririle sale
în calitate de deputat de către S.U.A. Biroul Mareșalului din Fort Smith
în timp ce taxele de acceptare mita erau investigate.
După două luni,
Mareșalul Thom Bowles hotărât
că nu era destul dovezi care să-și dovedească vinovăția
și a fost restabilit până la Crăciunul 1884.
Bass a continuat urmărirea
și aducerea de haiduci pe teritoriul indian
pe tot parcursul anului 1885.
În anul următor,
a făcut o surpriză prietenie cu Belle Starr,
infamul haiduc
pe care şi-a propus să-l servească cu mandat
pentru furtul cailor.
La prima vedere,
servind Belle Starr,
o fiică a Confederației,
cu un mandat de arestare a ei
a fost un lucru deosebit de dificil și o misiune periculoasă
pentru un adjunct negru mareșal american.
- Belle Starr a fost una dintre cele mai cunoscute personaje
a teritoriului indian
și se știa că dădea ajutor
la haiduci şi uneori să fie logodită ea însăși
în furtul de cai.
Ea a fost o fostă simpatizantă a Confederației.
Îi plăcea Bass Reeves.
Ea a spus că l-a găsit să fii curajos și curajos
și era un om de cuvânt,
deci au avut o prietenie.
Și de fapt, în 1886,
Bass a primit mandatul de arestare.
El nu a arestat-o,
dar i-a permis să se predea.
- Această prietenie improbabilă între Bass Reeves
și Belle Starr,
un fost sclav negru devenit om al legii
și un simpatizant alb confederat-
devenit haiduc,
evidențiază complexitatea al Vechiului Vest.
Într-o perioadă de rasială cruntă și diviziunile sociale,
Respectul lui Belle Starr pentru el
este o mărturie a târgului lui Bass
și abordare imparțială pentru a susține justiția,
și la multifațete realitatea vieţii la frontieră.
La 21 ianuarie 1886,
Bass a experimentat întinderea legii de aproape
când a fost arestat
și acuzat de uciderea bucătarului său
William Leach.
Fără tratament special,
a fost plasat în închisoarea Fort Smith.
- Democrații luaseră putere la Washington,
am avut un nou,
un nou procuror federal
și chiar ei a vrut să scape de toate
vestigii ale Reconstructiei
și acești adjuncți mareșali negri și alți numiți
au fost cu siguranță asta.
- Mareșalul SUA pentru Fort Smith în 1886 a fost John Carroll,
unul dintre cei doi foști Soldati confederati
care a ocupat postul în timpul mandatului lui Bass.
Presa nu era de partea lui Bass.
Când raportați despre arestarea lui Bass,
ediţia din 22 ianuarie 1886 din „Arkansas Gazette”,
publicat în capitală Orașul Little Rock spune:
„Reeves a fost în mod constant
asupra forţei Mareşalilor aici de câțiva ani,
și în ciuda zvonurilor ajuns aici frecvent
cu care era în legătură unii dintre cei mai răi tăietori
și haiduci în țara indiană,
a reușit să-și acopere pe a lui urmărește atât de eficient
ca să-şi păstreze comisia
până când recentul mareșal a preluat conducerea,
când a fost îndepărtat.'
Raportarea împotriva lui Bass
a continuat în presa din orașul natal.
La 23 ianuarie 1886
ediția „Van Buren Press”,
ziarul scrie:
— Bass Reeves are o reputație în tot vestul
Arkansas și teritoriul indian că niciun om nu are nevoie de invidie.
Se spune că atunci când era calare ca deputat,
avea obiceiul să țină „curge cangur” în tabără
și storcând sume mici de bani de la prizonieri
prin amendarea lor pentru mici
infracțiuni imaginare
și ar folosi banii pentru a cumpăra tutun etc.'
Deși se confruntă cu aceste acuzații,
Bass nu a fost niciodată dovedit vinovat de luare de mită.
Amploarea părtinirii că „Presa Van Buren”
ţinut împotriva lui a fost subliniat când
în hârtie a fost tipărită
o acuzație periculoasă
care ar fi putut duce la o moarte îngrozitoare prin linșare
pentru orice negru din secolul al XIX-lea.
„Presa Van Buren” scrie:
„A fost taxat la un moment dat a făcut o insultă
propunere unui alb femeie din Teritoriu
iar conduita lui a fost investigată de marele juriu
iar demiterea lui a fost forța
recomandat de acel organism,
dar din anumite motive
nu a fost demis
dar să continuăm să facem istorie,
toate acestea vor veni să aprindă la timp.'
Niciuna dintre aceste acuzații
împotriva lui Bass au fost vreodată justificate
nici nu a fost găsit vreodată vinovat de aceste acuzații.
Ceea ce este de necontestat
este că Bass shot și l-a ucis pe William Leach.
După ce a petrecut cinci luni în închisoare,
el a fost salvat obligațiune de 3.000 de dolari în iunie 1886.
Patru luni mai târziu,
a început procesul.
Judecătorul Isaac Parker a prezidat procesul
iar Bass a avut cea mai bună apărare avocați din Fort Smith:
William H.H. Clayton,
William M. Cravens și Thomas Markham.
Orice ușurare pe care o poate face Bass m-am simțit cu judecătorul Parker
prezidând ar aproape cu siguranță au fost temperate
prin reputația lui Parker ca „Judecătorul spânzurat”.
- A fost achitat, după un proces de o săptămână
și s-a întors la muncă.
Și cred că asta este îl deosebește în mintea mea.
În loc să spui, bine ia această meserie și împinge-o.
Că și-a fixat insigna înapoi și pistolul lui
și s-a urcat pe al lui cal și a luat
o mână de mandate
după ce a petrecut vreo cinci luni în închisoarea federală,
nu a fost plăcut,
și întoarce-te la muncă.
Și-a pierdut ferma în Van Buren,
și-a pierdut-o pe a lui
capacitatea de a avea grijă de familia lui aici in zona.
S-a îndatorat,
locuia intr-un inchiriat acasă în Fort Smith.
Chiar dacă Bass
a avut mai mult de două decenii de muncă rămasă înaintea lui,
nu avea să-și revină niciodată financiar.
- Până în 1888, Bass a fost reînființat în calitate de mareșal adjunct al SUA.
A fost o perioadă de schimbare pe teritoriul indian.
Actul Dawes Severalty din 1887
a împărțit teritoriul indian în parcele,
permițând coloniștilor să revendice terenuri excedentare.
În 1889, Congresul a deschis partea de vest a Teritoriului
pentru aşezarea de către coloniştii albi şi negri.
La 2 mai 1890,
Congresul a aprobat un act care a creat Teritoriul Oklahoma,
care cuprindea toate zonele cunoscut anterior sub numele de Teritoriul Indian
care nu erau ocupate de către cele cinci triburi civilizate.
Crearea Teritoriului Oklahoma
a dus la instaurarea rapidă de orașe noi,
precum Guthrie,
rezultând apariţia a unei noi clase de criminali.
Teritoriul Indian nu avea saloane
și deci whisky-ul era ilegal.
Teritoriul Oklahoma,
whisky-ul era legal,
deci aveau saloane.
Și așa, ce unii întreprinzători oamenii au făcut,
au hotărât că din moment ce a fost o atracție atât de mare
pentru mulți dintre acești oameni
care locuia pe teritoriul indian,
aveau să înfiinţeze saloane la graniţă.
- Aceste „orașe de whisky” au fost populat de jucători de noroc,
contrabandisti, criminali,
si multi alti haiduci în fugă de lege.
De fapt, termenul „contrabandă” a intrat în lexic
de la şoferi şi cowboy
care ar ascunde whisky-ul în cizme
să se strecoare în uscat Teritoriul Indian în apropiere.
Orașele de whisky
la fel ar fi originea a saloanelor „ultimei șanse”,
ca în ultima șansă de a obține băutură
înainte de a intra pe teritoriul indian.
- Colțul a fost cel mai mult periculoase pentru toate
au fost atâtea lupte de armă
au spus că
obuzele de arme erau pe pământ ca niște pietricele sau pietre.
Erau locuri cu adevărat proaste.
Și astfel acele saloane erau saloane care Bass
trebuia să intru ocazional si tratati cu clientii
care au fost cu adevărat, cu adevărat
băieți aspri.
Dar Bass a fost unul dintre puținii deputați
Mareșalii americani care sunt menționați să plece
în aceste saloane notorii.
În timp ce oameni de toate etniile
a căutat șansa pentru un nou viata pe aceste meleaguri vestice,
era un proeminent migrația coloniștilor negri.
Printre noii locuitori din teritoriul Oklahoma
erau 10.000 de negri
provenind în primul rând din statele sudice.
Oklahoma și teritoriile indiene
a devenit acasă la peste treizeci Orașe și așezări negre,
cea mai mare concentrație în S.U.A. la acea vreme.
Tullahassee,
cel mai vechi oraș negru,
adăpostit o muncă manuală școală pentru eliberați Creek
iar mai târziu a devenit acasă la Flipper Davis College,
singurul privat al statului instituție pentru studenții de culoare
la începutul secolului al XX-lea.
Boley, cel mai mare oraș negru,
s-a lăudat cu o afacere înfloritoare district si banca.
Booker T. Washington s-a referit Boley ca cel mai întreprinzător
și negru fascinant oraș din Statele Unite.
Langston a fost înființat de Edward P. McCabe,
cel mai înalt ales Oficial negru în Occident.
Langston în cele din urmă
a devenit casa lui Universitatea Langston,
singurul din punct de vedere istoric colegiu negru din Oklahoma.
a pledat McCabe
pentru mai multe orașe negre în teritorii,
imaginând Oklahoma ca un stat predominant negru
cu el însuși ca guvernator.
În ciuda confruntării intense amenințări și opoziție
din Alb înarmat cowboy și fermieri,
McCabe a crescut pentru a deveni Auditor adjunct al Oklahoma
Teritoriu din 1897 până în 1907
înainte de a muri în sărăcie.
Deși visele lui pentru Oklahoma nu s-a materializat,
Coloniștii negri au continuat să joace a
rol important în viitorul regiunii.
Anul 1890
a găsit Bass încă lucrând pe teritoriul indian,
și ar fi cel mai mult
an productiv
de la sfârşitul crimei sale proces în 1887.
Unul dintre primii haiduci El a urmărit a fost Tosalonah,
cunoscut sub denumirea de „Greenleaf”,
un indian Seminole
care fusese în fugă timp de aproape două decenii.
Se credea că Greenleaf au ucis trei albi
și patru indieni,
cu una dintre victimele sale fiind un lucrător poștal federal,
precum și jaful armat și contrabanda cu whisky.
Bass a pornit pe teritoriul Seminole
în căutarea haiducului infam.
În timp ce numeroși oameni ai legii ai vremii
fusese trimis să-l prindă,
cu toții nu au avut succes.
Noroc, însă,
a favorizat Bass
căci s-a întâmplat să fie în apropiere
când Greenleaf aducea whisky de contrabandă
pe teritoriul indian pentru ultima dată.
Bass a constatat unde locuia
și a decis că cel mai sigur lucru de făcut
era să încerc să-l prind dimineata devreme
înainte să se trezească.
Deci, Bass avea trupul lui
încărcați cabina dimineața devreme,
a sărit pe Greenleaf
și l-au arestat înainte să-și dea seama
ce se petrecea.
În iunie,
Greenleaf a fost condamnat pentru taxa mai mică de vânzare
whisky pe teritoriul indian și amendat cu 100 de dolari.
A fost urcat în trenul spre Detroit
Casa de corecție,
condamnat la 18 luni.
Nu a fost suficient
probe pentru a-l condamna a acuzației de omor.
- Bass nu era străin de el prejudecățile oamenilor
neobișnuit să vadă
Negrii dețin autoritatea a guvernului federal.
Din tinerețe,
Bass și-ar fi amintit cum Fugitorul
Slave Act din 1850 avea mareșalii obligați din SUA
și adjuncții lor
să returneze sclavii scăpați proprietarilor lor,
indiferent dacă sau nu fugarii
ajunsese la un stat liber.
În timp ce rasismul făcuse Treaba lui Bass mai dificilă,
nu-l împiedicase devenind una dintre cele mai multe
de succes și eficient Mareșali adjuncți ai SUA în Occident.
Dar, vremurile se schimbau
și câștigurile
făcută de negri după Războiul civil erau amenințați.
Din 1890 încoace,
rasa ar fi din ce în ce mai mult deveni un cotidian
preocupare pentru Bass în îndeplinirea atribuțiilor sale.
Și dovezi supraviețuitoare
sugerează că noile presiuni a lumii în schimbare
si incertitudinea de viitorul lui cu federalul
guvernul ajungea la el.
În mai 1891,
a adus doi albi...
William McDaniel și Ben Card...
pentru uciderea lui John Irvin,
un negru.
Bass nu avea mandate de arestare a acestora.
Timp de două luni,
Bass îi călărea pe oameni în căruța lui.
Când s-a întors la Fort Smith,
Bass a trebuit să-i lase pe oameni să plece fără taxă.
Probabil că a fost mustrat pentru efectuarea arestărilor
fără un mandat sau suficient dovezi care să susțină una.
Poate găsirea puterii în număr la scurt timp după aceea,
Bass a format o mică grupă cu prietenul său
și colegul deputat negru S.U.A. Mareșalul Grant Johnson.
În mai 1893,
George Crump a fost numit
ca noul mareșal al SUA pentru curtea Fort Smith.
Crump a fost un fost confederat soldat și democrat.
Cariera lui Bass la Fort Smith avea să se încheie
câteva luni mai târziu.
Statutul de veteran și politic al lui Crump
înclinaţiile nu au fost cauza a lui Bass care părăsește Fort Smith,
fostul Confederat a păstrat asupra altor deputați negri
precum Rufus Cannon,
Grant Johnson,
și Bynum Colbert.
Plecarea lui Bass din Fort Smith
a fost din motive personale.
În iulie 1893,
la două luni după numirea lui Crump,
fiul cel mare al lui Bass
Robert a fost ucis în timp ce era la serviciu
cuplarea mașinilor ca frână pentru Arkansasul Central și
Calea ferată din Houston.
A lăsat în urmă o soție și doi copii.
În tinerețea lui,
Robert făcea ocazional a servit ca posseman
în timp ce vâna haiduci cu tatăl său.
Bass a căutat distanța.
Acum, în vârstă de 45 de ani,
a fost transferat la
Tribunalul din districtul de est al Texasului în Paris, Texas.
Avusese o durată
relatie de prietenie cu Judecătorul Isaac Parker
care sa extins la familia Reeves.
După ce Bass a părăsit Fort Smith,
fiul său Newland
a fost listat în Fort Smith Director de afaceri
ca lucrând pentru și trăind cu judecătorul Parker
pentru anii 1894 și 1895.
Durerea lui Bass pentru pierdere a fiului său întâi născut
pare să fi fost substanțială
și pare să fi pus o tensiune asupra căsniciei sale.
Când și-a luat noul poziție pentru tribunalul din Texas,
și-a părăsit soția
Jennie și copiii lui în spate.
- În Raportul Senatului al Prima sesiune a celui de-al 48-lea Congres
la 26 mai 1884,
proiectul de lege H.R. 6074
reatribuit judetul de Lamar și alții
împreună cu o parte a teritoriului indian,
de la Judecătoria de Nord Districtul din Texas
spre Districtul de Est.
S-a determinat în continuare
că termenii instanțele de circuit și districte
ar avea loc de două ori pe an în orașul Paris,
Comitatul Lamar, Texas.
Parisul a fost fondat în 1844 de negustorul George W. Wright.
După locuitorii judeţului Lamar
a votat pentru a avea Parisul ca reședință de județ,
Wright a donat 50 de acri de pământ pentru a fonda orașul.
A fost încorporat de către
Congresul Republicii Texas la 3 februarie 1845.
Un nod feroviar cu numeroase restaurante,
hoteluri și biserici,
Parisul era prosper.
În 1893, anul în care Bass a fost repartizat la
Districtul de Est al Texasului,
Parisul a fost scena unei oribil act de violență
care ar da naștere la sintagma „Spectacle Lynching”.
Un negru,
Henry Smith,
a fost acuzat de brutalitate uciderea lui Myrtle Vance,
fiica de 4 ani a deputatului Henry Vance,
un om de drept local.
Cu câteva zile înainte,
Vance și Smith fuseseră implicat într-o altercaţie
după ce Vance a fost trimis la arest
Smith pentru comportament beat și dezordonat.
În ziua dispariției ei,
Smith fusese văzut cu fetița.
Când a fost interogat de soția lui
despre locul unde se află copilul,
Smith a fugit de la Paris.
Câteva zile mai târziu,
a fost urmărit şi intors in oras
unde a fost linşat de foc în fața unei mulțimi de mii.
Tensiuni rasiale în oraș erau ridicate când Bass
și-a început serviciul pentru Districtul de Est.
Sub conducerea mareșalului american J. Shelby Williams,
Bass a fost însărcinat să patruleze orașe periculoase de salon
din comitatul Potawatomie din teritoriul indian
și și-a stabilit domiciliul 120 de mile nord de Paris
în orașul Calvin
situat de-a lungul râului Canadian în Națiunea Choctaw.
Din punct de vedere istoric,
tribunalul din Paris, Texas
era responsabil de Chickasaw și Națiunea Choctaw
prin 1890, deci jurisdicţia de la curtea Fort Smith
era tăiat în dimensiuni.
Înregistrările Judecătoriei de Est
Districtul Texas a fost distrus într-un incendiu în 1916,
de aceea se stie putine a activităților lui Bass
în timpul petrecut acolo.
Cel puțin un cont de Lucrarea lui Bass în Texas
supraviețuiește în afara dosarelor judecătorești.
Un pionier din Texas pe nume J. B. Sparks a scris:
„Bass Reeves era un negru,
dar era mareșal american și a făcut un ofițer curajos.
A fost trimis să ia doi haiduci lângă Atwood.
I-a prins și arestat
si noaptea aceea
s-a dus la casa lui Frank Casey
și le-a pus să repare paturi în curte
ca să poată dormi cu amândoi prizonieri încătușați cu el.
Anii departe
ar aduce mai mult personal tragedii pentru Bass
întrucât familia lui s-a prăbușit în absența lui.
În iunie 1895,
fiii săi Newland și Edgar
au fost arestati si condamnati la câțiva ani de închisoare.
Edgar a fost în cele din urmă
grațiat de guvernatorul Arkansasului
în schimbul mărturiei sale împotriva fratelui său.
Arestarea și condamnarea fiilor săi
a fost o mare dezamăgire pentru Bass,
dar și-a continuat serviciul la tribunalul federal.
La 19 martie 1896
Jennie, soția înstrăinată a lui Bass a murit în Fort Smith
după o luptă de doi ani cu cancerul.
Ea avea 56 de ani.
Câteva luni mai târziu,
la 18 mai 1896,
a audiat Curtea Supremă a SUA cazul lui Homer
Plessy v. Ferguson,
o provocare directă a legilor de segregare.
Instanța a decis că facilități separate
căci albii și negrii erau constituționali
atâta timp cât facilităţile erau „egale”.
Acest bulgăre de zăpadă și repede extins la restaurante,
bai, scoli,
teatre și alte fațete ale vieții publice.
După Plessy v. Ferguson în 1896,
și a fost o
rasismul a ajuns la o nouă creastă
într-un mod separat, dar egal un fel de fază.
Restricţiile împotriva deputați care erau negri
a început să dea cu piciorul.
Este probabil ca Bass
simți un sentiment de trădare la această hotărâre.
Însuși guvernul
fusese în serviciu pentru în ultimele două decenii
hotărâse că pe când era bărbat
merită facilități egale ca albii,
el nu merita
acces la aceleași facilități ca și Whites.
Bass ștergese saloane de haiduci,
încă i s-a spus acum nu putea bea acolo.
Guvernul federal se îmbarcase
la o căutare ambiţioasă pentru a asigura justiția de frontieră
a fost distribuit de oameni de toate rasele.
Bass a exemplificat acest efort.
Totuși, nimeni nu s-a putut opri mișcarea națiunii
spre segregare
sancționat de Curtea Supremă.
La 1 septembrie 1896,
Judecătorul Isaac C. Parker
Curtea de la Fort Smith oficial ajuns la final.
Două luni mai târziu,
Judecătorul Parker,
care prezidase o instanță corectă și dreaptă
și pe care Bass îl considera prieten,
a murit după o lungă boală la vârsta de cincizeci şi opt de ani.
Cariera lui Bass a fost din nou în schimbare
când în septembrie 1897,
Președintele William McKinley l-a numit pe Leo E. Bennett
în calitate de mareșal american pentru nord
Districtul teritoriului indian.
În '97 a fost transferat la
Curtea Muskogee
pentru că la vremea aceea
deschiseseră trei instanțele din teritoriul indian:
unul era la Ardmore,
unul era la McCallister,
iar celălalt a fost la Muskogee.
Mareșalul Bennett comandat Bass și prietenul lui
Grant Johnson
ca adjuncți ai mareșalilor americani
atribuite federalului tribunal din Muskogee.
Ei ar fi în primul rând lucrează în Creek
iar naţiunile Cherokee sub Judecătorul John Robert Thomas.
Acesta a fost ultimul federal instanța pe care o va servi Bass.
Bass și Grant s-au alăturat unui impresionant
grup de mareșali adjuncți experimentați din SUA
lucrând pentru Bennett al tribunalului Muskogee.
Până în 1898, o creștere numărul de coloniști albi
se scurgeau în Teritoriul Indian,
aducând cu ei pe prejudecățile epocii.
Acest lucru a dus la violență rasială.
Două dintre cele mai îngrozitoare evenimente
a avut loc la începutul anului 1898
în Districtul de Nord a teritoriului indian.
Primul incident,
cunoscut sub numele de Seminole Burnings,
a avut loc în ianuarie 1898.
O femeie albă și ea au fost găsite sugari mici
mort în Națiunea Seminole,
cu crima cauza bănuită.
În loc să aștepte lege pentru a face dreptate,
doi tineri nativi
Americanii au fost eronat identificați ca vinovați.
Au fost linșați de foc.
Făptuitorii,
toți bărbații albi,
au fost reținuți și puși în judecată.
Șase dintre bărbați au fost condamnați de un juriu
compus din alb,
Negri și bărbați nativi americani,
făcând cazul primul urmărire penală cu succes
și condamnare pentru linșare în sud-vest.
Mai târziu în acea primăvară, în aceeași zonă,
un alt act de violență a mafiei a luat trei vieți,
când un bărbat negru și o femeie albă
care trăiau ca drept comun
soț și soție, au fost atacați de o gloată și ucis.
Crima a fost cunoscută sub numele de Tragedia Wybark.
Din cauza muncii lui Bass,
mai mulți bărbați au fost arestați în calitate de suspecți. Cu toate acestea,
în ciuda eforturilor lui Biroul procurorului,
nimeni nu a fost condamnat vreodată a crimelor.
În mai 1898,
Bass a fost desemnat să lucreze în interiorul orașului Muskogee
cu mandat de a asista în înfrânând viciul care era
revărsând din bârle de jocuri de noroc și bordeluri.
Zilele vânării haiducilor
și călare pe caii săi magnifici
peste prerie săptămâni întregi sau luni la un moment dat
erau acum plecate.
Bass avea 60 de ani,
iar el mai frecvent a folosit o trăsură cu un singur cal
sau a mers o bătaie
decât a petrecut timpul în şa.
Cea constantă de la zilele lui pe câmp
a fost dedicarea lui prinderea criminalilor.
La 27 mai 1902,
Congresul SUA a împărțit nordul
Districtul teritoriului indian în două,
creând un district de vest.
Districtul de Vest
era format din Creek și națiunile seminole
și cu sediul în Muskogee.
Bass, împreună cu Grant Johnson,
au fost singurii doi deputați negri Mareșalii americani
repartizat noului district.
Prin anii 1890,
indianul şi Oklahoma Populația teritoriului
a depășit 200.000
un salt de la 60.000 în 1875.
În 1893, Congresul a permis negocieri pentru pământul natal,
și Actul Curtis din 1898 a aplicat legea federală tuturor,
semnalând declinul Teritoriului.
Loturi repartizate pt așezarea SUA
a pus capăt suveranității native și a accelerat statutul de stat al Oklahomei.
Înființată în 1898,
Printre alegătorii lui Muskogee inclusiv 1.088 de negri,
74 de albi și 406 de nativi americani.
Populația din Muskogee a continuat să crească vertiginos
de la 4.300 în 1900 la 15.000 până în 1906,
dar în ciuda numărului lor,
Vocile negrilor au rămas secundare
în politică.
Negri, albi,
și au trăit nativii americani împreună într-o pace relativă,
fără comunități segregate.
De fapt, la începutul secolului,
Muskogee a avut una dintre cele mai multe afaceri negru progresive
comunități în nu doar teritoriul indian,
dar toată Statele Unite.
- Acesta a fost o perioadă de personal mulțumire pentru Bass
si o a doua sansa la fericirea conjugală.
În ianuarie 1900,
s-a căsătorit cu Winnie J. Sumner,
un fost sclav Cherokee
cu doi copii din o căsătorie anterioară.
Fiind proaspăt căsătorit nu l-a încetinit pe Bass.
La 8 mai 1900,
l-a arestat pe Lee Peters pentru furtul a cinci
porci și o scroafă,
evaluat la şaizeci de dolari.
Peters a fost condamnat
și condamnat să execute un an si o zi
la penitenciarul la Fort Leavenworth, Kansas.
În anul următor
Bass ar suferi pierderea unui alt fiu
când era cel mai mic,
Bass Reeves Jr.
a murit de pneumonie în Muskogee la vârsta de paisprezece ani.
Bass suferise pierderea a trei copii
și a mai asistat la două fii trimiși la închisoare,
tragedii care ar testa hotărârea
cei mai puternici bărbați.
Dar, a fost arestarea al fiului său Beniamin
un an mai târziu, în 1902
asta ar sta drept testament la neclintirea lui
angajamentul față de lege și puterea lui de caracter.
În mărturisirea lui,
Benjamin Reeves detaliază circumstanțele
a infracțiunii pe care a comis-o:
„În dimineața zilei de 7 iunie,
1902 în jurul orei 11:00,
Mi-am chemat soția la ea casa vărului din Muskogee
a întrebat-o dacă este adevărat ea avea
sau a avut improprii relațiile cu John Wadley,
ea mi-a răspuns că a crezut
mai mult din degetul lui mic decât a făcut din tot corpul meu.
Prin îngrijorarea constantă pentru acțiunile ei
și spargerea casei mele
și primind un astfel de răspuns,
Am pierdut orice control și am împușcat-o.
Mai jos pe pagină lângă întrebare
— Unde și de cine ai fost arestat?
Benjamin Reeves a scris: „Muskogee de Bass Reeves,
tatăl meu, care era adjunct mareșal.
Se pare că la scurt timp după crimă,
pe măsură ce vestea a început să se răspândească in tot orasul,
Bass a mers
în biroul mareșalului Bennett și a spus simplu,
„Dă-mi mandatul”.
Bass a preluat singur mandatul,
a fost umilit,
un membru al lui familia care face asta,
umilit peste tot.
Dar, a spus el
aceasta este responsabilitatea mea și o voi face
si cati barbati ar face asta?
Ar avea curajul,
forța,
orice să iasă și să aresteze propriul lor fiu în primul rând
crimă de grad?
Și asta a făcut.
Bass s-a dus acasă
în secțiunea de nord a Muskogee
unde știa că este Benny
era la și i-a spus lui Benny să renunță la tine,
Nu vreau să fiu nevoit să te împușc,
doar ieși afară.
Și oamenii care îl urmăreau pe Bass
când a urcat în casă i-a spus lui Benny
nu face nimic prostesc sau Bass te va ucide.
L-a adus înăuntru
și s-a asigurat că a fost îngrijit,
dar a permis şi pe sistemul judiciar să se desfășoare
așa cum urma să se facă.
Fiul său a încălcat legea,
trebuia să plătească.
- Bass și-a predat fiul Mareșalului Bennett pentru proces.
Benjamin a fost găsit vinovat la 22 ianuarie 1903,
condamnat la închisoare pe viață
și transferat la federal închisoare de la Leavenworth
în februarie.
În Leavenworth, Benjamin a fost un prizonier model.
La 13 noiembrie 1914
slujind unsprezece ani de închisoare,
a fost iertat si eliberat din arest.
În ciuda poverii grele că arestarea şi
convingerea fiului său trebuie au pus pe bărbatul de 64 de ani
om al legii, Bass
și-a continuat îndatoririle în calitate de mareșal adjunct al SUA,
servind comunitatea din Muskogee.
El urmărea
haiduci cu vigoare a unui bărbat pe jumătate din vârsta lui
și în conformitate cu vremurile,
arestările lui erau acum în general
limitat la criminalii negri.
Pe 11 noiembrie,
l-a arestat pe Jameson Brown
care era căutat pentru furt în Naţiunea Creek.
Brown a furat un cal, o șa,
căpăstru și pătură evaluate la 117 USD.
A fost condamnat şi condamnat la cinci ani de închisoare
în Leavenworth.
L-a arestat pe Dick Lucky,
un rezident al Națiunii Creek,
la 11 martie 1904
pentru vânzarea de vite pe care nu le deținea.
Lucky a fost condamnat la șaisprezece ani
luni de închisoare la Leavenworth.
Mai târziu în acel an,
Bass l-a arestat pe J.A. Tatnull
pentru spargere și furt în Muskogee.
Tatnull a fost acuzat de furând douăzeci de perechi de pantofi,
douăsprezece pălării și o pereche de pantaloni
pentru un total de mărfuri în valoare de 94 USD
de la Barbee and Company magazin universal.
A pledat vinovat
și a fost condamnat la patru ani de închisoare la Leavenworth.
Anul 1905 l-a găsit pe Bass la fel de activ ca el a fost vreodată.
La 4 martie 1905
l-a arestat pe Alfred Barnett
pentru că ai încercat să-l omoare pe Edward King,
împuşcându-l de mai multe ori cu pistolul.
Barnett a fost condamnat de un juriu pe 28 mai 1906
şi condamnat la optsprezece ani luni de muncă grea
la Leavenworth.
Basul a rămas o țintă a lui potențiali asasini.
În 1906,
când călătorea înăuntru căruciorul lui lângă Wybark,
locul infamei Tragedie Wybark,
cineva a tras câteva focuri în el.
Mereu compus,
Bass s-a schimbat rapid asupra lui scaun și a revenit focul.
Împușcarea asasinului
i-a fost dor de doar câțiva centimetri.
Cariera sa de mareșal adjunct al SUA
ar supraviețui celui al lui Grant Johnson,
prietenul și colegul său.
În februarie 1906,
Johnson a fost demis din serviciu de mareșalul Bennett.
Johnson fusese mareșal de cincisprezece ani,
ci o dispută personală cu un alt mareșal celebru
și prietenul lui Bass,
Bud Ledbetter,
ar fi distrugerea lui Johnson.
Bud Ledbetter
făcuse o percheziție în mai multe farmacii în Eufaula,
un oraş considerat a fi teritoriul lui Johnson.
Johnson a fost supărat de această incursiune.
În aceeași după-amiază
că Ledbetter și-a efectuat raidurile,
Johnson a luat un tren spre Muskogee,
teritoriul lui Ledbetter,
și de unul singur a arestat doisprezece bărbați.
Johnson se gândi chestiunea s-a rezolvat.
Cu toate acestea, mareșalul Bennett nu a făcut-o
iar Johnson a fost eliberat de îndatoririle sale.
Deși cariera sa de a Mareșalul adjunct al SUA a terminat,
Johnson a rămas în forțele de ordine,
servind ca polițist negru după statulitatea Oklahoma.
Dar, forțele lui de aplicare a legii puterile erau limitate
pentru a deservi doar Negru comunități din Eufaula.
Era și în această perioadă
în 1907 pe care Bass l-a făcut încă încă o arestare personală.
Bass avea un ministru pe nume Hobson
care vindea whisky ilegal,
biserica era în restanță
și adunarea bisericească i-a spus ministrului
ii dau aprobarea sa vanda whisky
a face niște bani de prins cu datoriile pe care le aveau.
Bass a aflat despre asta
și l-a arestat pe reverendul Hobson
care era la fel slujitorul care l-a botezat.
La 16 noiembrie 1907
Perioada teritorială a Oklahoma ajuns la sfârşit
iar statul Oklahoma s-a născut.
În acea zi,
Bass și multe dintre altele Mareșali adjuncți din SUA
li s-au făcut poza.
Ziarele le numeau „Prima familie federală”.
Acesta a fost ultimul lor oficial acționează ca adjuncți ai mareșalilor americani.
Este corect să spunem că Bass a fost o legendă pe vremea lui.
Dintr-un bazin de mulți Mareșali adjuncți din SUA,
era Bass ales ca subiect
a unui articol din Oklahoma City „Jurnalul Săptămânal Times”
vineri, 8 martie 1907.
Când sunt întrebați despre cariera lui de către reporter,
Bass a spus simplu:
— De treizeci şi unu de ani mergând la treizeci și doi,
Am călărit ca a Mareșal adjunct, domnule.
Și când mareșalul Bennett iese din birou,
Mă duc la agricultură pentru a-mi câștiga existența.
În ciuda statutului și a vârstei sale,
Bass spera să continue în a lui rolul de mareșal adjunct al SUA,
dar n-a fost să fie.
A doua zi după statutul de stat,
multe dintre îndatoririle de adjuncții Mareșalilor S.U.A
au fost transferate primăriilor
și comitate din tot Oklahoma.
A fost sfârșitul unei ere pentru Bas în mai multe moduri.
Jim Crow legile segregării
au fost numite după a act popular de vodevil
creat de Thomas Dartmouth Rice,
care făcuse spectacole actul în blackface
încă din 1832.
Ele fuseseră promulgate pe tot cuprinsul Statelor
de la Compromis
din 1877 când trupele federale
trimis la sud pentru a impune drepturile civile ale negrilor eliberați
au fost retrase din statele sudice
aducând la sfârşitul Reconstrucţiei.
Deşi preşedintele Theodore Roosevelt
a refuzat să semneze Constituția statului Oklahoma
dacă conținea legi Jim Crow,
odată ce Oklahoma a devenit un stat,
prima lege a trecut Senatul statului Oklahoma
a fost proiectul de lege nr. 1 al Senatului,
care a făcut legile lui Jim Crow legal în întreg statul.
După statutul de stat,
Negri nu puteau decât deveniți „poliția negră”,
cu comenzi numai către arestați alți negri
in oras cu a populație mare de negru.
Bass nu a rămas mult timp fără muncă.
Acum, în vârstă de peste 70 de ani, mergând cu bastonul,
i s-a dat o bătaie centrul orașului Muskogee.
Bass a devenit imobilizat la pat în timpul verii anului 1909.
În ultimele sale zile, a fost vizitat zilnic de Bud Ledbetter.
La 12 ianuarie 1910 la ora Ora 3 după-amiaza,
Bass Reeves a murit din cauza unor complicații din boala lui Bright.
Avea 71 de ani.
- Bass Reeves a putut trece prin toate astea
și fii persoana care a fost
și să aibă cariera pe care a avut-o
în fața rasismului aprins,
în fața celui mai mortal
slujbă pe care ai putea-o lua în Statele Unite ale Americii la acea vreme.
S-ar duce și s-ar face pe a lui treaba pe care trebuia să o facă
pentru că era treaba că trebuia să facă
în calitate de mareșal adjunct al SUA.
Necrologul lui este tipărit în ziare
in toata tara,
a fost tipărit la New York,
a fost tipărit în Chicago,
a fost tipărită în Los Angeles.
Bass Reeves,
pentru o perioadă scurtă de timp,
a fost una dintre cele mai cunoscute persoane aflate în aplicarea legii.
El a deschis calea,
a tăiat acea cale
astfel încât alți mareșali adjuncți,
și am întâlnit alți câțiva mareșal adjunct,
dar în timpul apusului
nu exista paralela.
Nu există nicio paralelă cu el,
pentru că nu e nimic altceva
scris acolo despre oricare altul
persoana pe care ai putea-o compara cu Bass Reeves.
Deci, el stă singur.
- Bass Reeves, unul dintre cei cei mai remarcabili oameni ai legii,
Nu-mi pasă dacă este o Mareșalul SUA sau oamenii legii locali,
orice, probabil unul dintre cele mai remarcabile
oamenii legii din istoria SUA.
Când raportați despre înmormântarea lui Bass,
a elogiat „Muskogee Phoenix”.
el într-o manieră care era apreciate doar de aceia
care nu trăise sub sclavia si opresiunea.
În lucrare scrie:
„Bass Reeves,
Negru, a fost înmormântat ieri
iar la înmormântare a fost prezentă
de un număr mare de oameni albi.
cu pielea neagră,
analfabet, urmas de sclavi
ai căror strămoși erau sălbatici,
viața acestui bătrân simplu stă alb și pur
alături de unii dintre noștri oficiali din ziua de azi.
Credința lui simplă și sinceră în dreptatea legii
nu ar suporta lipsa de respect pentru mandatele sale.
Bass a murit.
A fost înmormântat cu înalte onoruri,
iar numele lui va fi consemnat
în arhivele instanţei
ca un slujitor credincios al lege și un ofițer curajos.
Se cuvine ca, alb sau negru,
oamenii noștri au bărbăția să
recunoaște caracterul și fidelitatea datoriei.
Și este regretabil că noi
asa cum trebuie si oamenii albi du-te la acest sărac,
simplu bătrân negru să învețe o lecție
în curaj, onestitate și fidelitate faţă de datoria oficială.'
Erau bărbați ca Bass și nenumărați alți oameni legii negri,
legiuitori, meseriasi
și femeile care reprezentau promisiunea a ceea ce America
ar fi putut fi după Războiul Civil.
Foști sclavi de succes
care prosperase în timpul Reconstrucţiei
și poate să fi trecut la construi bogăție pentru generații
să vină. In schimb,
promisiunea și visele lor ar fi zdrobit
sub opresiunea lui Jim Crow
pentru încă trei generații.
Anii 1910, 1920 se rostogolesc
și în afara Fort Smith/
Zona Muskogee
numele lui începe să încet uitați.
Există povești în anii '50 şi '60
când oamenii încep să revin in sfarsit la
aflați mai multe despre Bass Reeves. Prin aceste povești,
încep să afle ca
'Ce vrei să spui a fost un deputat negru?'.
Acesta a fost un timp în care
fiecare film care a avut aplicarea legii în ea,
Mareșali adjuncți din SUA
toți erau albi,
toți erau albi
aplicarea legii în o comunitate albă
si ocazional
s-ar putea să ai Black personajele din film
sau în emisiunea TV,
dar ei nu erau acea poziție,
în acel rol. Și așa,
oamenii au fost intrigați de personajul lui Bass Reeves.
Toată viața lui i-a fost dedicată
la aplicarea legii.
Și din toate rapoartele,
un corect şi drept şi
om curajos
aplicarea legii și a face tot ce a putut.
Ce ai mai putea cere unui bărbat?
După estimarea mea,
cel mai mare
erou de frontieră în istoria Statelor Unite.
Pentru ca el să aresteze peste 3.000 de infractori,
peste o carieră de treizeci de ani,
ucide peste douăzeci de oameni că a trebuit să omoare,
a devenit destul de priceput cu pistol și pușcă,
probabil cel mai mare pistoler în Vestul Sălbatic.
El a fost adevărata afacere
și a trăit-o fiecare ziua vieții lui.
Umblat în valea morții în fiecare zi timp de treizeci de ani
si a iesit. Adevăratul erou american.
Bass a scăpat de sclavie,
a petrecut zeci de ani punând în aplicare legea,
şi protejarea vieţilor şi mijloace de trai pe teritoriul indian,
dar nu a fost niciodată în stare să scuture
rasismul care l-a urmat
și a asistat doar la a perioadă scurtă de progres
înainte ca segregarea să se impună.
Era un om al legii
chiar cu câteva zile înainte de moartea sa.
Nu și-a închis niciodată insigna,
nu a renunțat niciodată
a face plăcere ușurința pensionării
la ferma aceea despre care vorbea cu atâta drag. În adevăr,
nu se poate să nu se îndoiască că Bass ar fi avut vreodată
sa bucurat de o viață de pensionare
asta nu implica aducerea criminalilor în fața justiției.
Și deși noi nu știi unde este îngropat Bass,
nu trebuie să avem o mormânt să-l amintească pe al lui
contribuție semnificativă a aduce legea,
ordine și dreptate pentru Vechiul Vest.