Varning.
Avsnittet innehåller scener med vickande höftpartier,
hämndlystna marionetter och andra brott mot komiken.
Tittarna varnas.
Jädrar.
Nu börjas det.
Vad är detta?
Vad är det?
Jösses.
Vad?
Herrejävlar, Graham Greene?
Jag är Graham Greene. Jag är huvudproducent.
Hallå. Hur mår du?
Herrejävlar.
Är det Graham Greene på riktigt?
Okej, hör på nu, era luddplockande,
rumpkliande skithögar.
Jag är hård
och därför kommer ni inte att gilla mig.
Han är hård.
Jag gratulerar er
för ni är de bästa komikerna som inte skrattade
åt de flata skitarna och deras skitskämt.
Jag kan inte fatta att de orden kommer ur hans mun.
Vad har ni för dysfunktion, era vingmuttrar?
Är jag söt? Vill ni stirra på min rumpa?
- Jag kommer hålla koll på dig. - Okej. Ja, sir.
Jag bet ihop.
Oj, oj.
Det är så roligt eftersom det är Graham Greene som säger det.
Jag förstår. Du vill vara lagom. Vet du vad lagom är?
Lagom är en rumpa som inte avslutar nånting.
En plastpåse halvfull med hundskit.
Graham Greene börjar kalla oss...
...påsar med skit.
Trevor, du är körd, kompis.
Jag kan humor.
Om man sitter mittemot Costner och ser honom försöka agera,
tror ni det är lätt att inte brista i skratt?
Attans.
Vilken smörja.
Det här känns overkligt.
Det är som "Känn dig obekväm med Kanadas främsta skådespelare".
Härnäst kommer Colm Feore och Analläckan.
"Ni förstår, min rumpa läcker, lite här och lite där."
Jag älskar Graham Greene. Det var oroande
och mystiskt.
Ni ska inte sitta här som ett gäng fulla hyenor och skratta.
Graham Greene var arg på oss. Det är ganska flott.
Det här skulle få mig på fall.
Ska vi dra åt tumskruvarna, eller?
Vad i hela friden och moster Tillys nattlinne vill du?
Vad fan är det här?
- Hej, allihop. Hur har ni det? - Bra.
Tack så mycket. Graham Greene, allihopa.
- Tack. - Graham Greene, en legend.
- Legend. - Det var häftigt.
Showen hade inte varit komplett utan Graham Greenes råd till er.
Då har vi kommit halvvägs
och det finns bara två personer kvar utan varningskort.
Brandon...
...och Tom.
Inte ett enda kort har utdelats till dem.
Det åligger er som har blivit varnade
att försöka jävlas med dem.
Bra.
Därför är jag här.
Offra mig du bara, Jay Baruchel.
Så, hörni, spelet går vidare.
- Vi ses om ett litet tag. - Okej.
Tack för pratstunden.
Hej då.
Ursäkta mig.
Så här står det till.
Colin, Jon, Andrew och K. Trevor har alla gula kort,
medan Tom och Brandon har fläckfria resuméer.
Och jag är fast i stugan med alla som trampat i klaveret.
Herregud.
Åh, Gud, Tom.
Jag tror Brandon vinner.
- Han har inte tyckt nåt är roligt. - Ingenting.
Det kommer att bli tufft.
Jag måste slåss mot dem.
Gamarna landar.
- Hur klarar man Tom Green? - Man måste vara stendöd, eller hur?
Jag vet inte.
- Jag vet inte. - Vad tycker du är roligt?
Jag har balanserat på en knivsegg...
- Ja. - ...hela tiden.
Bra pokerfejs.
Håll masken.
Jag kommer inte ha roligt, för sån är jag.
En humorfri,
stelbent,
olustig individ.
- Ja. - Jag ska gå och hämta lite vatten.
Nån som vill ha vatten?
Det är en bra strategi. Intressant strategi.
Ja.
Det har varit mycket musik och det här är min chans
att dansa lite för er, mina nya vänner.
- Tack. - Väldigt spännande att se.
Colin vill ha in bandet. Han antar utmaningen
att slå ut Tom och Brandon.
Okej, allihop.
Wipe out!
Trevor! Vad är det för min?
Trevor och Jon!
Han kommer att skada sig.
- Jon! - Jon är så nära.
Han är bra.
Han är väldigt bra.
En av de bästa.
Wipe out!
Hur skrattar man inte åt det?
Är du inte en människa?
Lever du inte?
En gång till!
Åh, Gud!
- Sa han just "en gång till"? - Ja.
Jag dör.
Jag såg Toms ögon lysa upp lite när bordet kom i gungning.
Bordsjucket, det var tufft för mig.
Colin, efter så mycket improvisation och med sån förmåga
att vara så fånig,
är jag i farozonen.
Varför väntade Colin med det roliga?
Kunde åkt ut för en timme sen.
En av de saker jag har baserat min karriär på har varit uthållighet.
Att hänga kvar tills alla andra slutar eller dör.
Jag tänkte "Vill du svänga loss? Utmanar du mig? Okej, Colin!"
Titta på Jon.
Jon!
Tom!
Herregud.
- Herregud, titta på Jon. - Han kastar jordnötter i munnen.
Herregud.
Åh, det krävdes allt av mig för att inte skratta.
Sextiofyra!
Colin, den är till dig.
Han tog den.
Jag kommer vara här ett tag.
Det var uthållighet, min vän.
Jag balanserade på knivseggen... där.
Herregud.
- Ni är alla mästare. - Jag trodde Jon skulle spy.
Jag med.
Min penis har aldrig varit så hård.
Min också.
Brandon är en gåta.
Jag vet inte vad som kan knäcka den killen.
Jag vill att alla ska gå på Brandon.
Vad fan är det med dig?
Jag fick en hjärtattack och en partiell stroke med min dans
så att du skulle skratta.
Jag brukar vara ganska renhårig, men jag tänkte: "Jag måste chansa."
Jag gav fan allt, Brandon.
Fan!
Kan ställa till det för Brandon.
Jag tänkte: "Jag måste komma åt Brandon."
En kanadensisk legend.
Kanadensisk legend!
Jag blir så obekväm.
Det är okej.
Du har varit en stygg pojke!
Den okrossbare Ash-Mohammed, det är jag.
Vad krävs det? Skämt om Facebook?
Instagram?
Om tweetar?
Internet? MySpace?
Modem?
Bredband, din jävel!
Jag hade bredband.
När jag gjorde internetvideor filmade man dem!
Med en kamera!
Brandon ler nästan, titta.
Det var köttransonering när jag började.
Vi kunde inte äta kött,
så vi var tvungna att vara roliga på smör.
Smör format som lamm.
Smör format som lamm?
Slå upp det på Google.
- Tja... - Gör en gammal man glad.
Ett litet skratt eller leende.
Kom igen, har jag inget för det?
Jag kanske kan vinna det här nu.
Nåt håller på att hända.
Detta är oroande.
Okej. Tja, medan vi väntar,
vad vet jag, det här är Patrick Stewart som får orgasm.
"Jag kommer!"
Jag är bara liten.
Nu börjas det.
Vart ska ni åka på Kanadas nationaldag?
Titicacasjön?
- Han är rolig! - De reagerar bara väldigt konstigt.
Allvarligt.
Det blev lite märkligt.
Det börjar kännas som I väntan på Godot...
Jag är bara en liten bebis. Titta på mig.
...och ett par matskedar Fight Club.
Jag är bekant med anatomi, jag vet hur de placeras.
Det var så Kim Kardashian föddes.
Jag kan med säkerhet säga,
att det aldrig har visats på kanadensisk teve förut.
Wayne och Shuster After Dark fanns.
Wayne och Shusters rövbyst var mycket känd.
Det finns ingen gammal nog att skratta åt det där.
Hur biter gösarna vid Titicacasjön?
Då trodde jag att min karriär var över,
inlåst i en studio med Tom Green med bröstögon.
Komedi, komedi
Det här är komedi
Okej, dags att dra upp ridån.
- Oj, oj. - Små sittplatser.
Det är små stolar.
Vad kommer att hända?
Det verkar vara nåt stort på gång.
Det här blir stort.
- Jag antar det. - Jag antar det.
Jag ska inte ljuga, jag trodde mer skulle hända.
Vi har en mindre scen nu,
och det roar mig, men vadå, varför?
Just nu talar man om för en av författarna
hur mycket den kostade att bygga.
- Så det var värt femtusen. - Eller hur?
- Den funkar väl, va? - Ja.
Handuppräckning, vem röstade på miniscenen?
Är vi som råttor nu? Ska vi kila över och...
Kolla in den?
Är det möjligt att inget har förändrats och vi bara tappar våra förstånd?
Det är nog 60 procent sannolikhet att det är så.
- Tåget går. - Tre timmar.
Tre timmar. Vi är här.
Jag blir nog den första
att skita här idag.
- I badrummet? - Ja.
- Ingen chans att jag skulle det. - Det vill jag inte.
Konstigt om du ville det.
Åh, nej, inte det igen. Jag måste sätta stopp för det.
Hej, jag hör på CHUM.
Hej, Trevor. Du blir värd för pratshowen Let's Roll That Clip.
Du ska intervjua folk. När som helst i intervjun,
avbryter du din gäst och säger: "Vi tittar på klippet"
och några videor visas.
- Funkar. - Vi ses strax.
Tack så mycket.
Okej, jag är värd för en pratshow nu.
- Okej. - Okej.
Pratshowen Let's Roll That Clip.
Min första gäst är den legendariske Tom Green.
Tom Green.
- Ja, Tom Green. - Tom Green!
Det skulle faktiskt bli en jävla bra pratshow.
Tom, jag hör att du gör filmer och TV ibland.
- Försöker. - Hur är det?
Det är väldigt kul. Ja.
Jag får göra sånt här, som att komma till din show...
- Vi tittar på klippet! - Låt se.
VI TITTAR!
Är det film eller teve?
Bara hemmavideo, faktiskt.
Ja, det var innan jag började raka mig.
Ja. Herrejösses.
Att ni har en video av mig och min syster.
Okej. Jag är ute.
Skit! Herregud!
Jag är ute.
Nära.
Den goda nyheten är att jag inte behöver skita här.
Det är goda nyheter.
Det är fantastiska nyheter.
De bra dör unga.
Jag undrar vem du är här för.
Ja.
Vi tittar på klippet.
SKRATT VARNING!
Det var innan jag började raka mig.
Ja. Herrejösses.
Att ni har en video med mig och min syster.
Okej. Jag är ute.
Mina damer och herrar,
K. Trevor Wilson, rött kort. Utslagen.
Ni är alla otroliga.
Det var fint att jobba ihop och få träffa er.
Vi ses, Trevor.
Jag kanske har slagit ut fler än nån annan.
Men vem räknar?
Men bara så ni vet... tre. Tack så mycket.
Tack så mycket.
Tack så mycket!
Vi får prata om saken. Hur känns det?
Jag höll längre än jag trodde, faktiskt.
Och jag skojade inte. Jag tänkte gå och skita.
Det var bättre för alla att jag blev utslagen.
Jag skiter inte artigt.
Jag vet vem jag är.
Och nu är vi inlåsta här utan WC?
Inget för mjukisar,
K. Trevor blir spolad av Tom Green.
Tom har eliminerat tre personer.
Vi är nere på fem.
Nu börjas det igen.
Vi fick en ersättare i mitten av avsnittet.
K. Trevor Wilson har sagt adjö.
Välkommen upp på scenen Colin Mochries...
marionett.
Ta upp honom på scenen.
Okej!
Där är han.
Min marionett. Ett fan gjorde den åt mig.
Även om den liknar Colm Feore mer än mig,
men hursomhelst.
Trevligt, Andrew. Jag är så glad att vara här.
Det är så fantastiskt att ha dig här.
- Din karriär är omfattande. - Tack.
- Och du har ett nytt projekt. - Ja.
- Säg inget mer. Vi tittar. - Okej.
Det är en man med en kondom
som åker tillbaka i tiden
för att stoppa Toms systers födelse.
Tom vill inte skratta.
Vad gav dig inspirationen till den idén?
Tom Green.
Han investerade faktisk i ett stipendium för att studera tidsresor...
Å fasen.
...för att åka tillbaka och stoppa sin systers födelse,
så han kunde få arvet...
för att göra sina läckra ostmackor.
Läckra ostmackor.
Knäppaste kult nånsin.
Jag ser mig inte som pianist,
men gillar att klinka på elfenbenen.
Ta det som ni vill.
Min rumpa på hunden Min rumpa på katten
Min rumpa i telefonen Min rumpa helt ensam
- Jag skrev pianostämman också. - Toppen.
Toppen.
- Hallå? - Hallå?
Hur är läget? Ville du nåt?
Ja.
Okej, ja, visst.
- Nej. Gör inte så mot mig igen. - Just det.
- Det är inget problem. - Gör inte det.
Ja, det blir svårt i det här programmet,
men vi behöver nya skämt här.
- Din jävla skithög. - Ja, detsamma, kompis.
- Din jävla skit. - Ja.
Vi ses. Hej då.
Så, Tom, bara för en sekund,
säger Jay: "Okej, det går lite trögt här."
Dra ett skämt.
Jävla helvete.
Herrejävlar.
Så Jay...
Inte mitt skämt.
Han säger "Avbokningskulturen håller på att ta över.
"Ja, jag menar, jag fattar det.
"Vissa människor förtjänar att bli avbokade,
"men jag menar, Harvey Weinstein?"
- De skrattar inte. - Det ska vi inte.
Ja. Okej. Jag ska prova en till senare.
Ring mig bara om du har fler skämt.
- Okej, hej då. - Helvete!
Vem är det?
- Vem är... - Pizza?
Herrejösses.
Åh, titta.
Titta vem det är.
Din skitstövel.
Din skitstövel!
Mannen som precis kom in är en av mina bästa vänner.
Paul Sun-Hyung Lee, min motspelare i Kim's Convenience.
Han kommer efter mig.
Det är en konstig korridor.
- Ja. - Stämmer.
Direkt ur Resident Evil.
Ledsen att jag är sen.
- Jag har pizzorna. - Jag tar dem.
Här...
- Jösses. - Oroa dig inte.
Den går att äta.
- Ja. - Det här är bara...
Varsågod. Perfekt.
- Här. Låt mig ge dig en hand. - Ja. Tack.
Allt är bra.
Det är lugnt.
Men du.
Jag känner dig.
Är det allt?
Jag älskade dig i Kim's Cornerstore.
Tack. Jag spelade pappan där.
- En bluff. - Jag spelade fadern.
- Fadern? - Ja.
- Jävla bedragare. - Jag spelade pappan.
Han var en skit. Minns ni tonfallet han hade?
Herrejävlar! Jag kunde inte tro det.
Jon gick av scenen.
Jon har tappat geisten.
Jon sitter löst nu.
Ni, sir...
behöver en pizzabit.
Jon, ta en bit pizza.
- Gå in där, bror. - Varsågod.
- Okej. Ja. - Från handen...
Det är så fint.
- Varsågod. - Mycket bra.
- Ja. - En liten Delta-variant till dig.
- Jag måste gå. Tack. - Mycket bra.
- Kul att se dig. - Förlåt igen för pizzorna.
Det är frågan om dricks.
Dricks.
Jag ger dig den här tutten.
Det finns en bit kvar. Ja.
- Jag skulle inte äta den. - Tack.
- Hur var namnet, förresten? - Vad heter du?
Andrew Phung.
Åh, ja.
Andrew.
Trevligt att ses.
- Häftigt. - Hej då, Andrew.
Ja. Det skakade mig nästan.
Brandon har inte skrattat än.
Vart ska jag ta vägen?
Jag har frångått mina klassiska knep
och börjat skrika Brandon rakt i ansiktet,
och ändå händer ingenting.
Brandon, kom hit.
Okej.
Jag ska hålla talet från filmen Taken...
- med Liam Neeson i huvudrollen. - Jag sätter mig.
Men jag ska göra det som Elmer Fudd.
Jag försöker hitta nåt som kan ge nån form av reaktion.
Tänk er honom i telefonen.
"Jag vet inte vem du är.
"Jag vet inte vad du vill.
"Om du vill ha lösen,
"har jag inga pengar.
"Vad jag har
"är mycket speciella färdigheter.
"Färdigheter som kommer att bli en mardröm
"för nån som du."
Det stämmer, du är här.
"Om du låter min dotter gå nu,
"kommer jag inte att följa efter dig."
Herregud.
"Men om du inte gör det...
"kommer jag leta efter dig...
"Jag kommer att hitta dig
"och jag kommer att döda dig."
Min Gud!
Tom är som Jack Nicholson i sista tredjedelen av The Shining nu.
- Ja. - Han är förbytt.
Är du okej?
- Jag blev lite för ivrig. - Det är okej. Skulle du vilja ha en...
- En läcker ostmacka? - Smörgåsar...
- Gör det inte. Nej. - En läcker Kraftost?
- Kanske cheddar? - Colin Mochrie.
- Kanske lite gammelost? - Sluta med din ost.
- Mellan två brödbitar. - Sluta med din ostmacka.
Våga inte ens! Med din ostmacka!
Läcker ost!
Hur vågar du, Colin Mochrie, med din ostsmörgåskryptonit?
- Titta på... - Herregud.
Du vet om blottan i min rustning, min akilleshäl.
- Läcker ost. - Den läckra ostmackan!
- Smörgåsar. - Läcker ostmacka!
Jon kämpar för glatta livet.
- Han har ett gult kort, eller hur? - Det har han.
Det här är vansinne.
Och man får inte skratta...
Omöjligt. Jag är körd.
Det är den läckra ostmackan!
Ge mig en penna, så jag kan skriva ett nytt rim, starta en ny trend
Slå larm, jag släpper en bomb Ger dig glimtar från Vietnam
Vill du ha mitt rim?
- Jag slutar inte skita. - Jag sket precis på mig.
-Åh, nej. - Jävla skit.
Det gjorde ont.
-Åh, fan. - Vem är ute? Vem?
- Jag vet inte. - Jag?
Rött kort och ute.
Undertexter: Elsa Hallström
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson