Varning.
Följande avsnitt innehåller scener av extrem idioti,
offentlig urinering och skitprat.
Tittarna varnas.
Kom igen, spela på, bandet!
Nu festar vi loss här inne!
Nu ska vi ha kul!
Fan, alla håller för munnen.
Det får de inte göra! Serieförbrytare.
Det är inte jag!
Man säger det en gång, säger det tusen gånger.
Jag vägrar åka ut.
Om jag är ute, blir jag så arg.
Så...
- Jag? - Ingen fara.
Inget gult kort delas ut.
Är det ett rött?
- Nej. Jag sa: Ingen fara." - Okej.
Men en förbrytelse.
Två, faktiskt.
- Alla tittar på teven nu. - Herregud.
- Jag måste kissa. Tar det tid? - Förmodligen.
REPRIS
- Helvete! - Kom igen, spela nu, bandet!
Det var nära.
- Hand för munnen. - Täcker munnen.
När man inte får skratta, täcker man munnen.
Förtjänade det.
Jag förtjänade det, och Mae också.
Det är fusk. Men inte ett gult kort.
Båda två minuters avstängning...
i vår... straffbåsgrop.
Jag visste det!
Det fanns en vändpunkt.
Så klart måste de ha en hockeyreferens.
Var och en av er har två minuter i straff. Ni måste sitta där
och ni andra kan göra vad ni vill med dem.
- Jippi! - Vänta.
Med komiska medel!
- Jösses. - Du är i trubbel!
Ja, precis.
Okej, killar. När jag trycker på knappen är spelet igång igen.
- Åh, nej. - Nej!
Vi är tillbaka.
STRAFFBÅS
Har du hört om Asiens senaste miljardär? Han heter Cha Ching.
En kille bad mig skicka en bild på mina nakna bröst till honom.
De var som onda barn.
Det ena såg framåt, det andra bakåt.
Skrämmande.
Jag har tårar i ögonen. Mina handflator svettas.
Till slut ringde jag honom och sa: "Jag måste skicka dem ett i taget."
Ett i taget.
Min kropp svarade på den extrema ansträngningen att inte skratta.
Jag kan inte förklara den fysiska känslan. Olidlig.
Kaotiskt. Jag skämtade, men det var bråttom.
Vem tror du har gett namn åt Red Delicious-äpplet?
Bara till hälften rätt. Mjöligt som fan!
Man äter det inte. Det är till paj.
Mae Martin kämpar för glatta livet. Väldigt nära.
Det är svårt.
Det är ungefär som att vara med i en parodi på 300.
Jag bara stängde av.
Kalium. Väldigt viktigt.
Jag går på svamp.
Ja, jag går på svamp just nu. Jag är i skogen.
Bra vibrationer.
"Du klarar inte av sanningen!"
Du klarar inte av frukten!
Sen är man tillbaka och jag går inte på svamp.
- Glömde peruken för Johnny Carson-numret. - Ja.
Det var därför ingen skrattade.
Ser ni?
Är inte det roligt?
Jag visste att Tom skulle flina, så jag undvek att titta på honom.
Det är bara så han rör sig. Ljudet av hans röst.
Är inte min peruk rolig?
Jag utmanar alla att gå så nära Tom Green utan att skratta.
Det är definitivt nåt.
Jag tror inte att jag log.
Dags att spela skurk.
Inte säker på vad som hände där.
Oj, oj, oj. Okej, killar.
Teven kommer göra det tunga arbetet här.
Och Mae, det här vill du nog se.
Jag tror jag vet vilket ögonblick du pratar om.
SKRATT! VARNING!
Är inte min peruk rolig?
Är inte det skoj?
Jag skrattade.
- Ja, okej. - Det är gult. Jag är ledsen.
Det är rättvist. Ja.
Rätt gul.
Bli inte för jävla bekväma.
Ni bör vara försiktiga.
Ja! Kom igen!
Mae följer Debra och Caroline, alla har gula.
Ett till fniss från en av dem och de är puts väck.
Ladda om!
När jag var i utvisningsbåset,
satte en sorts existentiell kris in.
Vad är komik?
Vad är livet?
Vem är jag?
Som, varför är nån av oss här på jorden?
Vad är vårt syfte? Fattar ni?
Ingenstans går jag säker.
Jag är inte säker här.
Jag hatar att säga det, men Mae Martin-fans,
bered er på besvikelse.
Uppskattar ingen att se mina underbyxor?
Jag trodde att vi skulle vara karaktärstrogna och göra ett försök.
Är brösten riktiga?
Brösten är riktiga.
Producent: Vad sägs om Carolines look?
Jag vet inte, jag är inte riktigt den som brukar...
Jag vet inte ens vad jag ska säga. Vad menar du?
Hur skulle du beskriva det? Jag vet inte vad du menar.
Jag har scenkläder och alla andra är i vanliga kläder.
Okej. Det är lite förvirrande.
Vi är alla kanadensare, vi är för artiga för...
"Vad fan har du på dig?"
När sket du på dig senast?
Förra året.
- Det är nyligen. - Efter en bondmarknad.
Vi körde hem och tre kvarter från vårt hus,
svängde vi, körde på ett gupp och jag sket i byxorna.
- Fruktansvärt. - Jag tänkte parkera på framsidan.
"Spring in ni. Jag parkerar bilen."
- Det har redan hänt. - Jag kan inte suga in den igen.
Man ser när Jon är nära att skratta.
Han nickar och håller med en.
Det var hans teknik att maskera skratten...
Första gången jag sket på mig som vuxen var jag skitfull.
- Jag var jättefull. - Självklart.
- Det är då du ska göra det. - Antagligen lite...
Felbedömde en prutt.
Lita inte på en prutt.
Gör inte det...
Visare ord har aldrig uttalats.
Bra talat. Bra...
Jag ska vara ärlig, så många skitskämt ger anledning till oro.
Kolla upp det, Trevor.
Vi har klarat av en timme.
Bra gjort, allihopa.
Fängslande teve.
Kan du jonglera? Kan du det?
- Nej. Bra svar. - Det är bra.
En komiker sa kan jag inte jonglera, klarar jag mig inte.
Samma.
Har du ett gatuskämt du drar när du passerar tullen,
nämner att du är komiker...
De börjar skratta.
Vad säger man?
Jag är bara halvitalienare. Tyvärr, den håriga halvan.
Det enda jag ärvde av min far var hans ögonbryn, i singular.
Vaxar jag inte mitt ögonbryn var 48:e timme, växer det in i hårfästet.
Jag kan få lugg så fort.
När tullen ber mig om ett skämt, säger jag: "Vet ni vad?
"Varför sätter ni mig inte i arresten?"
Rätt ska vara rätt. Humorn är mitt liv.
Jag hoppas det inte är dina bröstvårtor.
Har du ett skämt du kan dela?
Jag ramlade en gång i en stoppningsmaskin. Jag är helt återställd nu.
Det var dumt, jävla...
Lyssna nu, det är inte roligt.
Jag ska slå dig.
Jag skrattar ofta, men jag insåg inte hur ofta.
Och alla är roliga.
Det är svårt att hålla masken.
Jag är i trubbel.
En man går till doktorn och säger: "Min fru är nästan döv."
Och han säger: "Det finns ett mycket enkelt test. Gå hem och..."
Vad var det?
- Vad är det nu? - Får du orgasm?
Mae har nästan lett många gånger.
Mae är på väg att bli utslagen igen.
Uppkopplad till systemet här.
Jag hade en iPad med ljudeffekter som jag trodde skulle bli en hit.
Och den bara dog.
- Svår publik. - Svår publik.
- Är den här på? - Ja.
Hade du nån tanke med det?
Nej.
- Ska jag göra det igen? - Jag tror det.
Herregud.
Caroline Rhea, där får man ta till alla knep.
- Jag skulle vilja gå på... - Vem vill du gå på?
- Nej, strunt i det. - Ingen.
Dumt att prata i mikrofonen när man har en ond plan.
Jag är mitt uppe i ett skämt!
Är du fortfarande på dövskämtet?
Om du inte tar slutet nu...
- Vill höra slutet. - Jag försökte!
- Han säger till frun: "Älskling..." Sluta! - Vänta lite.
- Jag glömde vad var fel på henne. - Döv.
Okej.
- "Älskling, vad blir det till middag?" - Vem gav rådet?
Det här hjälper inte.
Fattar jag inte bakgrunden, fattar jag inte skämtet.
Dave Foley, en störig skit på fri fot.
Jag försökte dra mitt skämt igen, försökte slå ut dem.
Det funkar inte.
Herregud.
Mannen går till doktorn för frun är nästan döv.
Exakt.
Doktorn säger: "Prata på tills du ser hur illa hon hör."
Mannen: "Vad blir det till middag?" Inget svar. Han går närmare.
"Nåt luktar gott. Vad blir det till middag?" Inget svar.
Han får lite panik. Går närmare och skriker:
"Älskling, jag är så hungrig!"
Ingenting. Han står tätt intill och säger:
"Vad blir det till middag?"
Och hon säger: "För femte gången, kyckling!"
Det är han som hör illa.
- Okej. - Inte roligt.
Okej.
Jag vet inte om det går bra, men hoppas det fortsätter.
Som ett Twilight Zone-avsnitt.
Inte ett av de bättre.
Som ett utagerande av min senaste relation.
Inga skratt, ingen glädje.
Väntan på att nån ska dö, så man får pengar.
Hallå?
- Hur går det där inne? - Jösses.
Jag svettas, vet du. Jag är genomsvettig.
Ja, jag kan fan se det. Du hänger löst.
Jag vet. Jag fick tårar i ögonen.
Kan jag få min mat?
- Låt se om jag kan ta hand om det. - Tack ska du ha.
- Vi ses sen. Hej. - Hej då.
Jag har en uppsjö ikoniska brittiska livsmedel som är upprörande.
Som ett chokladöverdraget skotskt ägg och inälvor.
Jag känner mig otroligt spänd.
Jag är rädd.
- Är ni hungriga? - Ja.
Äntligen, lite magi.
Jag bor ju i England...
- Ja. - Ja.
- Så, jag tog med lite grejer därifrån. - Mysigt.
Det är snart lunchdags så... Okej.
Det finns en blodpuddingsklubba åt dig, Tom.
- Är det här på riktigt? - Gud.
- Tack, så mycket. - Herrejävlar.
- Det behövs inte. Allvarligt. - Är det äkta?
- Nej. Det är för mycket. - Det är faktiskt frusen blodpudding.
- Blodpuddingsklubbor. - De är som diarréklubbor.
Det luktar skabb.
Åh, Gud.
- Sconehenge? - Bra. Toppen.
Sconehenge! Jag älskar ordlekar!
- Roligt. - Sconehenge.
- Det är en ordlek... - Jag älskar det!
- Jag skulle skratta om jag fick. - Tack, Deb.
- Lite Sconehenge? - Jaha, det ser ut så.
- Ja. - Ja.
Det är en ordlek.
Okej. Det ser ut så. Du ändrade en bokstav. Jag förstår.
Mae höll på med nåt som vi komiker kallar magplask.
Man såg luften gå ur dem när vagnen rullades ut.
Att se en komiker falla platt, får mig att skratta.
Mosig ärtsmoothie? Vill nån smaka?
- Mosig ärtsmoothie? - Dave?
- Jag tänker kräkas av princip. - Tack.
Den är rent av dödlig.
Jag tror det dystra med brittiska maten var
att veta att ordlekar inte får dessa människor att skratta.
Det är så svårt att behålla tron och självförtroendet
när man ser sina hjältar helt tomma i ögonen.
Det lär förfölja mig.
- Det här är faktiskt rätt bra. - Vad är det?
- Buckingham Fallos? - Vad är det? Buckingham Fallos!
Jag ryker härnäst, kan jag säga.
Det är ögonkontakt jag inte klarar, av alla saker.
Du ska inte stå med öppen mun framför den. Bara så du vet...
Caroline och Mae, mycket smarta,
och båda nära att brista ut i skratt.
Jaha, det där gick ju bra.
Hur vet man? Hur vet man ens?
Vi har en toalett.
Inget backup-toapapper.
Det blir ett problem.
Jag är så tacksam för min svaga blåsa just nu
Åh, nej! Okej, det blir duschen.
Om nån av er som tittar på programmet har träffat nån över 50,
kissar vi mycket mer än ni.
Är det nån som vet när vårdarna hämtar toan?
Jag vet inte.
Den börjar redan förvandlas till en bajamaja.
Han har kommit ut från toa.
Ett stort, tandigt leende.
Jag vet inte.
Houston, vi hörde skratt!
Oj, oj.
Okej. I början av 80-talet,
rensade Saddam Hussein ut alla illojala ur Baath-partiet.
De satt där och svettades,
när han drog upp dem ur publiken en efter en.
Ingen visste om deras namn skulle ropas upp
för Saddam var galen. Hur som helst, titta nu.
Rolig inledning, förresten.
Är det nån som vet när vårdarna hämtar toan?
Jag vet inte.
Den börjar förvandlas till en bajamaja.
Han kom precis ut därifrån.
Jag förstår.
Du sprack, Dave! Du känner till reglerna.
Det blir ett gult kort, polaren. Det är en förbrytelse.
Okej.
Med Dave var det som "Hur knäcker jag dig?"
Och så knäckte han sig själv.
Jäklar!
Tja, det var en lättnad.
Bra gjort.
Låt oss ta det!
Dave Foley med det gula kortet.
Så, det är fyra komiker som är på väg att få sig en känga.
- Vi behöver en kvast. - Vi behöver en kvast.
Var försiktig.
Hur mår du?
Jag vet inte.
Jag tror jag är okej.
Vad är det?
- Nåt håller på att hända. - Nåt händer.
Vad fan?
Herregud! NHL-stjärnan P.K. Subban är i faggorna.
Det är som "Okej. Vad är det här?"
P.K. kommer in, för vad är roligare än en hockeyspelare?
Bry er inte om mig. Jag tittar.
Pernell-Karl Subban, mitt herrskap.
Nummer 76, den enda. Min enda.
Välkommen. Välkommen till gänget.
P.K. är i faggorna. Vad i helvete?
- Ska du bara umgås? - Bara umgås. Chilla.
Vilken käftsmäll.
Han idrottar. Titta på de samlade. Gulligt.
- Trevligt att träffas. - Jon Lajoie!
- Nej, det är Jon Lajoie. - Nej, spela med bara.
- Jag är Jon... Ja. - Ja.
Jon Lajoie.
Hej.
Hallå. Dave Foley. Herregud.
Tack. Jag har åldrats senaste åren.
- Jag gillar din skjorta. - Tack.
Sisådär, men den är prydlig. Den passar dig.
Prydlig låter bra.
Vad är det här ens?
Var ligger badrummet?
Sätt dig var som helst. Det är vad jag har gjort.
- Jag måste pissa. - Okej, okej.
Plötsligt säger han att han måste gå på toaletten,
så klart sa jag till honom att han kan gå i kylen.
Han bestämde sig för flaskan.
- Ja. - Jag måste bara gå.
- Okej. - Jag måste bara kissa, så...
- Okej. - Vänta lite här.
Okej.
Vad fan gör du?
Herregud!
P.K. pissar i en flaska.
Vanlig dag på kontoret.
Jag stannar inte länge.
Konstigt val, men det var åtminstone nummer ett.
Ser jag på allvar P.K. Subban kissa i en flaska?
- Ja. - Förlåt.
Jag fick lite scenskräck här.
Åh, nej. Förskräckande och jag är inte ens där.
Jag har inte mina glasögon på mig.
P.K. Subban ingår i Hall of Fame en dag.
Men en sak som P.K. Subban inte kan är att få ett rumpskratt.
Förlåt för det. Falskt alarm.
Du har en väldigt fin rumpa.
Om jag ägnade mitt liv åt att vara fysiskt vältränad,
skulle min också vara fin.
Så, PK, om du vill höra skratt, sluta träna.
- Okej. Trevligt att träffas. - Tack. Kul att se dig!
Vill du inte skaka hand? Okej. Jag fattar.
- Hej då. - Det vill du nog.
- Tack för din tid. - Okej.
Vad hände med familjeprogrammen?
Jay.
Hur är det, kompis?
- Fint att se dig. - Detsamma.
- Det här är häftigt! - Fan!
Det var lite av en skruvboll för dem.
En mycket skruvad boll.
Fick du en bra rumpbild? Såg du min rumpa?
Hela Kanada kommer göra det.
Bra. Ja. Jag går nu.
Okej. Försök behålla byxorna på.
Det är för suveräna välgörenheter.
Kan jag använda det i min komik?
Jag har de här bilderna. Det kan fungera.
Vem är ungen med penisarmar?
Det är Pete.
Han hittade sin mammas dildo i en låda
och dildovätskorna rann in i ett sår han hade,
och hans armar blev gigantiska dildon.
Jag spelar för Pete och alla barn med dildoarmar.
Ja, han har dildon.
På college älskar folk dem. Men innan dess finns ett stigma.
Jag är mer benägen att tro att han föddes med kukarmar
än att han fick kukarmar sen.
Det är det överraskande.
Om du är villig att åka ut,
ge dildoarmungen en chans.
Jag älskar barn med kukar till armar.
Ja.
Dildoarmar kommer knäcka dig varje gång.
Är du okej?
Jag hänger med.
Lagar du grillad ost?
Grillad ost. Vill du ha?
Det gör jag.
- Grillar du ostmackor? - Vill du ha en?
- Jag vill ha en. - Ja.
Finns det rester av testikel i smörgåsen?
Nej. Jag har bara en kvar, jag använder den inte till det.
Jösses.
- Så, du har en testikel? - Jag har haft cancer!
- Har du? - Det är från cancer!
Jag äcklas av hur attraktiv jag tycker att Tom Green är.
Jag fattar. Jag gillar looken. Den går alltid hem hos mig.
- Bedårande. - Långt hår, skägg. Lång, konstig.
Vad gillas inte?
Det här är en alldeles utsökt ostmacka.
Tom är het i hemlighet.
Han är ett subtilt, roligt, briljant litet geni.
Det var liksom oväntat.
Vem vill ha nån tråkig och normal?
Återigen hjälper den ena testikeln.
Jag behöver inte mycket där nere. I form av testiklar.
- Hur kan nån veta det? - Ingen skulle veta.
- Bor de inte i samma våningssäng? - Jag trodde det. Gör de inte det?
Vi var inte med på gympan.
Och han lagar mat?
Jag vill ha en smörgås innan jag åker.
- En med grillad ost? - Tack.
- En med grillad ost? - Ja. Oj, stekhett.
Ta tallriken.
Jag tänkte att folk kanske blir hungriga. Det är en läcker ostmacka.
En läcker ostmacka.
Är inte det läckert?
Är inte det en läcker ostmacka?
Tom Green. Det är som om han formar stavelser till ord.
"Läckra ostmackor."
Är inte det en läcker ostmacka?
Och upprepningen.
Herregud.
En läcker ostmacka.
Ja.
Tack, hörru.
Målet med tävlingen är att få folk att skratta,
så när jag såg att jag gjorde några små framsteg
med min "läckra ostmacka"
gav jag mig på Mae ganska hårt
med "läckra ostmackor".
Mae.
Berätta för alla nu, hur var min läckra ostmacka?
Mae smakade.
Jag gjorde läckra ostmackor.
- De är utsökta. - Mae åt en. Inte sant, Mae?
Mae åt en utsökt ostmacka.
Säg det igen. Det funkar. Det går som på räls.
Mae gillar mina ostmackor.
- Är ostmackorna läckra? - De är läckra.
De är gjorda med läcker ost. De är läckra ostmackor.
Mae, det är inte roligt och du klarar dig.
Tänk på hemska saker.
Jag ska göra några till.
Mae, jag ska göra några till.
- Jag kan inte. Jag tycker du ska sluta. - Ska jag sluta?
Jag skulle gärna äta en läcker ostmacka.
Åh, nej.
Vill du ha en läcker ostmacka?
Gärna en läcker ostmacka.
Mae, mycket bra. Bra pokerfejs, Mae Martin.
- Får jag berätta nåt roligt? - Vad?
När jag var med i...
- Sabrina? - ...var med i Sabrina.
- De hade ett pussel med oss tre. - Attans.
Och min dubbelhaka var en separat pusselbit.
Herregud. Håll käften.
Fan. Nära att skratta.
Herregud. Du är för mycket.
Du är för mycket.
Du är bara för mycket.
Miss Caroline, hon är så rolig.
Hon ser en i ögonen,
försöker analysera en och ta reda på vad som får en att skratta.
Hon utövade sin magi på mig.
Det här då?
Nu fan. Nu kör vi.
Caroline går in för att döda. Brandon kan ryka nu.
Hur mycket kommer det att skrämma Mae?
Skrämma Mae?
- Om jag går in som... - Ja.
Herregud!
Okej, vad hände?
Vad blir det? Gult kort? Rött kort?
De väckte bandet.
Wow. Det luktar grillad ost.
Ja, så, titta omedelbart på den jävla teven.
SKRATT! VARNING!
Det här då?
REPRIS
Hur mycket kommer det att skrämma Mae?
Skrämma Mae?
-Om jag går in som... - Ja.
Det, mitt herrskap...
- Jag är ute! - ...är första röda kortet.
Jag är så arg!
Att jag sa "haha" slog ut mig!
Min Gud.
Det är ett...
Jag får vara med Jay, jag är så glad!
...hedervärt sätt att bli eliminerad. Bra skäl.
Ja. Jag skrattade åt mig själv.
- Det var ett nöje. - Mina damer och herrar...
Caroline!
- Tack så mycket. - Så underbart.
Hej då, Caroline.
Hej då, alla!
- Hej då! - Hej då! Håll ut, Deb!
- Hur känns det? - Gud ske lov!
- Tack, Gud. - Nån måste vara först.
- Kom och sitt här. - Får jag en speciell stol?
Det är okej. Jag ville ha nåt mer att ångra. Därför är jag med.
Caroline är den första utslagna.
Hennes tröstpris? Jag!
Välkommen.
Så, du dog, va?
Vet du varför? För kvinnor är generösa
och män är bara "Jag skrattar inte, inte alls."
Ja. Jag ska inte säga nåt om det.
Det är sanningen!
- Trycker du grönt? - Vadå?
Tryck på gröna knappen.
- Vi är tillbaka. - Nu så.
Nu kör vi. Ja. Ska vi spela blues?
Det var en tidsfråga innan det blev till hippiesylt.
Hej, kolla in vår låt som Mae och jag skrev. Okej?
Den går så här.
Läckra ostmackor
Jag förstår. Det är ett tema.
Läckra ostmackor
Jag gillar...
Deb blir nästa person som sitter här.
...ostmackor
Läckra
Ostmackor
Jag tycker om dem
Mae.
Ostmackor
Jag gillar läckra ostmackor
De är bra.
Jag gillar läckra ostmackor
Många leende jävla typer där inne.
Jag gillar läckra ostmackor
Ja. Det är ett skratt.
Smörgåsar
Ja.
Vad?
Jag tror inte min gitarr är stämd.
Dör som flugor!
Hej, Jay!
Nån skrattade. Det betyder att du är ute.
HÄRNÄST
- Gud, nu så. - Tänk olyckliga tankar.
Det enda sättet jag höll mig för skratt var att tugga på mina läppar.
Gnugga valken. Bom!
Ja.
- Du kanske har hittat min kryptonit. - En till!
Hur blir det?
En av er tappade kontrollen, men vi har hittat den.
Ursäkta mig.
Undertexter: Elsa Hallström
Kreativ handledare Bengt-Ove Andersson