Avertisment.
Următorul episod conține scene de idioțenie extremă,
urinat în public și discuții de rahat, la propriu.
Nerecomandat persoanelor sensibile.
CINE RÂDE LA URMĂ... CÂȘTIGĂ
Haide, să continuăm, trupă!
Să începem petrecerea!
Hai să ne distrăm puțin!
La naiba, își acoperă gura. Stânga, dreapta și centru.
N-au dreptul. Infractori în serie.
Nu sunt eu!
Le spui o dată, le spui de o mie de ori.
Nu pot să ies deja.
Dacă o să ies, voi fi foarte supărată.
Deci...
- Am râs? - Nu te teme.
Niciun cartonaș galben acum.
Unul roșu?
- Nu. N-aș spune „nu te teme”. - În regulă.
A fost o infracțiune.
Două infracțiuni, de fapt.
- Toată lumea să se uite la ecran. - Doamne!
- Trebuie să fac pipi. Durează mult asta? - Posibil.
RELUARE
- La naiba! - Haide, să continuăm, trupă!
Asta a fost aproape.
- Mână la gură. - Îți acoperi gura.
Când încerci să nu râzi, îți acoperi gura.
Așa că am meritat-o.
Am meritat-o, și Mae la fel.
Asta înseamnă să trișezi. Dar fără cartonaș galben.
Două minute, fiecare dintre voi...
Pe banca de penalizare.
Știam eu!
Știam eu că e o încurcătură.
Desigur, trebuie să aibă legătură cu hocheiul.
Fiecare dintre voi are o pedeapsă de două minute.
Trebuie să stați acolo, iar ceilalți pot face ce vor.
- Ura! - Așteptați.
Din punct de vedere al comediei!
- Doamne! - Ai dat de belea!
Da, exact.
În regulă, băieți. Când apăs butonul, jocul reîncepe.
- Nu! - Nu!
Și ne-am întors.
BANCA DE PENALIZARE
Ați auzit despre noul miliardar din Asia? Numele lui este Cha Ching.
Mi-a cerut să-i trimit o poză cu sânii goi.
Au fost ca niște copii răi.
Unul se uita în față, Celălalt se uita înapoi.
Asta-i terifiant.
Am ochii plini de lacrimi. Îmi transpiră palmele.
În cele din urmă, l-am sunat să-i spun: „Trebuie să-i trimit pe rând”.
Fiecare pe rând.
Cred că era răspunsul corpului meu la efortul extrem de a nu râde.
Nu pot explica ce am simțit fizic. Chinuitor.
A fost haotic. Făceam glume, dar în grabă.
Cine crezi că a numit mărul „Roșu delicios”?
Cineva care a înțeles doar „roșu”. E a naibii de fad!
Nu e un măr de mâncat. E de plăcintă.
Mae Martin se agață cu dinții de viață. E cât pe ce.
Este dificil.
Parcă e o parodie la 300 - Eroii de la Termopile.
Eu m-am concentrat pe altceva.
Potasiu. Foarte important.
Cred că sunt pe ciuperci.
Da, sunt pe ciuperci chiar acum. Sunt în pădure.
Vibrații bune.
„Nu te poți pune cu adevărul!”
Nu te poți pune cu fructele!
Și apoi îți revii și zici: „N-am mâncat ciuperci”.
- Am uitat peruca lui Johnny Carson. - Da.
De aceea n-a râs nimeni la glume.
Vedeți?
Nu e amuzant?
Știam că Tom o să pună peruca. Am încercat să nu mă uit la el.
E felul în care se mișcă. Sunetul vocii lui.
Peruca mea e amuzantă?
Cine ar putea să stea atât de aproape de Tom Green fără să râdă?!
Cu siguranță e ceva.
Nu cred că am zâmbit.
E timpul să fiu tipul rău.
Nu sunt sigur ce s-a întâmplat acolo.
Ei bine! În regulă, băieți.
Ecranul va face munca grea de-aici.
Mae, probabil vrei să vezi asta.
Cred că știu despre ce moment vorbești.
ALERTĂ RÂSETE!
Peruca mea e amuzantă?
Nu că e amuzantă?
Am râs.
- Da, bine. - Cartonaș galben. Îmi pare rău.
E corect. Da.
E primit pe drept.
Nu te simți foarte relaxată.
Ar fi bine să aveți grijă.
Da! Haide!
Mae intră în echipa galbenă, cu Debra și Caroline.
Mai pufnesc o dată și sunt eliminate.
Start!
Pe banca de penalizare,
am trecut printr-un fel de criză existențială.
Ce este comedia?
Ce este viața?
Cine sunt eu?
Care este rolul fiecăruia dintre noi, aici, pe Pământ?
Ce scop avem? Înțelegeți ce vreau să spun?
Nicăieri nu sunt în siguranță.
Nu sunt în siguranță aici.
Mă tem că fanii lui Mae Martin
vor fi, în curând, dezamăgiți.
Nimeni nu apreciază că puteți să-mi vedeți colanții?
Am crezut că vom juca niște personaje și vom participa la un fel de întreceri.
Sânii sunt reali, totuși?
Sânii sunt reali.
Producătorul: Ce părere ai despre cum arată Caroline?
Nu știu. Nu sunt genul care să...
Nici nu aș ști ce să spun. De fapt. Ce vrei să spui?
Cum ai descrie asta? Nu sunt sigur unde vrei să ajungi.
Sunt îmbrăcată în hainele unui personaj, iar toți ceilalți sunt în haine normale.
Așa-i. E puțin derutant.
Suntem toți canadieni, prea politicoși să spunem...
„Ce naiba porți?”
Când ai făcut ultima dată pe tine?
Anul trecut.
- Asta e recent. - Când mă întorceam de la un târg.
Ne îndreptam spre casă și la trei străzi distanță
am virat, am dat într-o groapă, și am făcut pe mine.
- Oribil. - Le-am zis: „O să trag pe aleea din față.
„Fugi înăuntru. O să parchez mașina.”
- Lucrul s-a întâmplat deja. - Nu pot să-l trag înapoi.
Se vede când ești gata să-l prinzi pe Jon.
E de acord cu tine în gura mare.
Asta a fost tehnica lui ca să-și mascheze râsul...
Prima dată când am făcut pe mine ca adult, eram beat mangă.
- Eram complet beat. - Evident.
- Atunci e de înțeles. - Probabil, un pic...
M-a păcălit un pârț.
Nu trebuie să ai încredere într-un pârț.
Nu...
Niciodată nu s-au rostit cuvinte mai înțelepte.
Bună discuție, omule. Bună...
Sincer să fiu, prea multe glume despre rahat mă îngrijorează.
Să mergi la un medic, Trevor!
Hei, a trecut o oră.
Foarte bine, toată lumea.
Televiziune captivantă.
Poți să jonglezi? Poți?
- Nu, nu poți. Bun răspuns. - Asta e bine.
Un comic mi-a spus că, dacă nu pot jongla, nu voi reuși niciodată în meseria asta.
Și mie la fel.
Ai o glumă de stradă pe care o spui trecând prin vamă,
spui că ești un comediant...
Sunt gata să râdă.
Ce le spui?
Sunt doar pe jumătate italiană. Din păcate, este pe jumătatea păroasă.
Singurul lucru moștenit de la tatăl meu e sprânceana lui, la singular.
Îmi ceruiesc sprâncenele la două zile, ca să nu se amestece cu părul de pe cap.
Pot avea breton de genul ăsta.
Când vama îmi cere să spun o glumă, eu spun: „Ce zici de asta?
„De ce nu mă arunci într-o celulă?”
Cinstit. Eu spun glume pentru a trăi.
Sper că alea nu sunt sfârcurile tale.
Ai o glumă pe care o poți împărtăși?
Odată am căzut într-un război de țesut. Am ieșit învingător.
Asta a fost o adevărată prostie...
Ascultă-mă, nu e amuzant.
O să te pocnesc.
Sunt veselă, dar nu mi-am dat seama cât de mult râd tot timpul.
Și toată lumea e amuzantă.
E greu să păstrezi o față serioasă.
Sunt în necaz.
Omul se duce la doctor și spune, ”Mă simt groaznic. Soția mea va surzi.”
Iar el spune, „Ascultă, există un test simplu. Du-te acasă...”
Ce-a fost asta?
- Ce e asta, acum? - Ai un orgasm?
Mae aproape că a zâmbit de mai multe ori.
Mae e pe cale să cedeze din nou.
M-am conectat la sistem.
Am avut acest iPad cu efecte sonore. Credeam că va fi o adevărată lovitură.
Și a eșuat.
- Pretențios public! - Da!
- Chestia asta e pornită? - Da.
Ai avut un poantă la asta?
Nu am avut.
- Ar trebui să o fac din nou? - Cred că da.
Dumnezeule!
Îți vine să spui orice ca să o faci pe Caroline Rhea să râdă.
- Aș vrea să fac echipă cu... - Ai vrea să faci echipă cu cine?
- Nu, nu contează. - Nimeni.
Poate n-ar trebui să vorbești la microfon în timp ce faci un plan malefic.
Sunt în mijlocul unei glume!
Încă mai spui gluma cu surzii?
Dacă nu-mi spui sfârșitul...
- Vreau să aud sfârșitul. - Încercam!
- Îi spune soției: „Dragă...” Oprește-te! - Stai un minut.
- Am uitat ce problemă avea ea. - Era surdă.
Bine.
- Spune: „Dragă, ce avem la cină?” - Cine a dat acest sfat?
Asta nu ne ajută.
Dacă nu știu împrejurarea, nu voi înțelege gluma.
Dave Foley, mereu sâcâitor.
Am încercat să spun gluma din nou, pentru a-i prinde.
Nu funcționează.
Dumnezeule!
Omul merge la doctor pentru că soția lui e surdă.
Exact.
Doctorul spune: „Vorbiți-i până vedeți cât de surdă este.”
Intră, spune: „Dragă, ce avem la cină?” Niciun răspuns. Se apropie cu trei metri.
„Miroase delicios. Ce avem la cină?” Niciun răspuns.
Omul devine un pic panicat. Se apropie. Țipă:
„Dragă, mi-e atât de foame!”
Nimic. Se pune chiar în fața ei și spune:
„Dragă, ce avem la cină?”
Iar ea spune: „Pentru a cincea oară, pui!”
Deci el era surdul.
- Bine. - Nu e amuzant.
Bine.
Nu știu dacă e amuzant, dar sper să nu se oprească.
E ca un episod din Zona Crepusculară.
Nu unul dintre cele mai bune.
E ca o reconstituire a ultimei mele relații.
Fără râs, fără zâmbete. Fără bucurii.
Așteptând ca celălalt să moară ca să-i iei banii.
Alo?
Alo!
- Cum merge acolo? - Ei, omule.
Știi, transpir. Sunt transpirată leoarcă.
Da, văd asta. Ai fost pe muchie de cuțit.
Știu. Aveam lacrimi în ochi.
Pot să-mi iau mâncarea?
- Să văd dacă pot s-o aduc. - Mulțumesc, omule.
- Pe curând. Pa. - Pi-pa.
Am toate aceste produse britanice, care sunt absolut revoltătoare.
Ca un ou scoțian acoperit cu ciocolată și burtă de vacă.
Mă simt incredibil de tensionată.
Mi-e frică.
- Vă e foame? - Da.
O acțiune magică.
Știți că locuiesc în Anglia?
- Da. - Da.
- Am adus niște lucruri din Anglia. - Drăguț.
E aproape prânzul, așa că...
Uite o budincă de sânge pe băț pentru tine, Tom!
- E adevărată? - Dumnezeule.
- Mulțumesc foarte mult. - Sfinte Sisoe.
- Nu trebuia. Vorbesc serios! - E real?
- Pe bune! Nu trebuia. - Chiar e budincă de sânge înghețată.
- Budincă de sânge. - Arată ca diaree pe băț.
Miroase a râie.
Doamne!
- Sconehenge? - Grozav. Asta e grozav.
Sconehenge! Îmi place jocul de cuvinte!
- Amuzant. - Sconehenge.
- E doar un joc de cuvinte... - Îmi place!
- Aș râde dacă mi s-ar permite. - Mulțumesc, Deb.
- Vrei să guști Sconehenge? - Stai, pentru că așa pare.
- Da. - Da.
E un joc de cuvinte.
Corect. Seamănă. Ai schimbat o literă. Am priceput.
Mae făcea ceva ce noi în lumea comediei numim „a te evapora”.
Se vedea clar că s-au dezumflat când scoteau căruciorul din sală.
Să privesc un comediant plusând, mă face să râd.
Suc de mazăre? Vrei?
- Suc de mazăre? - Pentru tine, Dave?
- O să vomit doar din principiu. - Mulțumesc!
E criminal.
Cred că tristețea cu mâncarea britanică
a fost că jocul de cuvinte nu i-a făcut pe niciunul să râdă.
E atât de greu să-ți păstrezi credința și încrederea
când te uiți la fețele eroilor tăi, complet inexpresive.
Asta mă va bântui pe vecie.
- Ăsta e chiar gustos. - Ce este?
- Buckingham Falus? - Care e asta? Buckingham Falus!
Cred că sunt următoarea.
La contactul vizual nu pot face nimic.
Nu ar trebui să stai cu gura deschisă în fața lor. Asta doar ca să spun...
Caroline și Mae, foarte intelectuale,
și ambele gata să izbucnească în râs.
Ei bine, asta a mers foarte bine.
Cum poți să-ți dai seama? Cum?
Avem o toaletă.
Fără hârtie igienică în plus.
Vom avea o problemă.
Sunt atât de recunoscător pentru vezica mea slabă acum
Nu! Atunci, o să-mi rezolv treaba în duș.
Dacă vreun telespectator cunoaște pe cineva de peste 50 de ani,
știe că facem pipi mai mult decât tine.
Știe cineva când vin să spele baia?
Eu nu.
Începe să se transforme într-o latrină de concert în aer liber.
Tocmai a ieșit din baie.
Acesta este un zâmbet mare, dințat.
Nu știu.
Houston, cineva a râs!
Frățioare!
În regulă. La începutul anilor '80,
Saddam Hussein a curățat partidul Ba'ath de toți cei pe care i-a găsit neloiali.
În timp ce transpirau abundent,
el i-a scos din mulțime unul câte unul.
Nimeni nu știa dacă numele lor va fi următorul,
pentru că Saddam era nebun. Oricum, uitați-vă aici.
Foarte amuzantă introducere, apropo.
Știe cineva când vin să spele baia?
Eu nu.
Începe să se transforme în latrină de concert în aer liber.
Tocmai a ieșit din baie.
Înțeleg.
Ai râs, Dave! Știi regulile.
Asta înseamnă un cartonaș galben. Pentru tine, amice.
În regulă.
Cu Dave, a fost ca și cum: „Nu știu cum să te prind.”
Și apoi a cedat singur.
La naiba!
Asta a fost o ușurare.
Bine lucrat.
Să o luăm!
Dave Foley cu un cartonaș galben.
Sunt patru comici, deci, pe punctul de a-și face bagajele.
- Chiar avem nevoie de o mătură. - Avem nevoie de o mătură.
Doar fii atent.
Ce mai faci?
Nu știu.
Cred că sunt bine.
Ce e asta?
- Simt că se întâmplă ceva. - Se întâmplă ceva.
Ce dracu'?
La naiba! Steaua hocheiului P.K. Subban la noi.
Mi-am zis: „Bine. Dar ce e asta?”
P.K. intră, pentru că cine poate fi mai comic decât un jucător de hochei?
Nu mă băgați în seamă. Doar mă uit.
Pernell-Karl Subban, doamnelor și domnilor.
76, singurul și unicul. Unicul meu.
Bine ai venit. Bun venit în gașcă.
P.K. e la noi în vizită. Ce nebunie!
- O să stai pe aici? - Doar stau. Calmează-te.
Lovitură grea.
E sportiv. Uită-te la ei cum s-au adunat în jur. Drăguț.
- Mă bucur să te cunosc. - Jon Lajoie!
- Nu, el e Jon Lajoie. - Nu, las-o așa.
- Eu sunt Jon... Da. - Da.
Jon Lajoie.
Bună.
Hei. Dave Foley. Dumnezeule!
Mulțumesc. Am îmbătrânit în ultimii ani.
- Îmi place cămașa. - Mulțumesc.
Nu chiar, dar e decentă. Ți se potrivește.
Îmi place decența.
Totuși, ce e asta?
Unde e toaleta pe aici?
Omule, du-te oriunde. Eu așa am făcut.
- Trebuie să urinez. - Bine, bine.
Dintr-o dată, el spune că trebuie să meargă la baie.
Evident, i-am spus că se poate duce în frigider.
El a decis să meargă cu sticla.
- Da. - Trebuie doar să plec.
- Bine. Oh, băiete. - Mă duc să fac pipi...
- Bine. - Stai o secundă.
Bine.
Ce dracu faci?
Doamne!
P.K. face pipi într-o sticlă.
O zi normală la birou.
Nu durează foarte mult.
Ciudată alegere, dar cel puțin a urinat, nu altceva.
Chiar mă uit la P.K. Subban cum face pipi într-o sticlă?
- Da. - Îmi pare rău.
Am un pic de trac aici.
Frate! Mor de rușine și nici măcar nu sunt acolo.
Nu am ochelarii pe nas.
P.K. Subban va fi în Hall of Fame într-o zi.
Însă nu va reuși niciodată să te facă să râzi cu fundul.
Îmi pare rău. Alarmă falsă, băieți.
Ai un fund foarte frumos.
Sunt sigur că dacă mi-aș dedica viața îngrijirii fizicului,
și eu aș avea un fund frumos.
Așa că, P.K., dacă vrei să se râdă de fundul tău, nu mai face sport.
- Mi-a părut bine să vă cunosc. - Mulțumesc. Mă bucur să te văd!
Nu vrei să-mi strângi mâna? Bine. Am înțeles.
- Pa. - Probabil vrei să faci asta.
- Mersi pentru timpul acordat. - În regulă.
S-a dus distracția pentru toată familia.
Jay.
Cum merge, amice?
- Mă bucur să te văd, amice. - La fel.
- Asta-i minunat! - La naiba, omule!
Asta a fost un pic neașteptat pentru ei.
Au fost multe surprize.
Ai făcut o poză bună de fund? Mi-ai văzut fundul?
Desigur, toată Canada l-a văzut.
Grozav. Da. Am plecat.
Bine. Să-ți ții pantalonii pe tine!
Jucăm pentru aceste excelente asociații.
Pot folosi asta ca parte a comediei mele?
Am pozele acestea. Poate că va funcționa.
Cine e puștiul cu brațe de penis?
Acela e Pete.
A găsit vibratorul maică-sii în sertar
și fluidele vibratorului au intrat într-o rană
și brațele lui au devenit vibratoare uriașe.
Joc pentru Pete și pentru toți copiii cu vibratoare.
Da, are vibratoare.
Când ajung la facultate, oamenii îi adoră. Dar înainte sunt stigmatizați.
Cred, mai curând, că s-a născut cu brațe de penis,
decât că le-a dobândit.
Ăsta e lucrul surprinzător.
Dacă sunteți dispus să ieșiți din joc,
dați acestor copii cu vibratoare o șansă.
Îmi plac copiii cu vibratoare în loc de brațe.
Da.
Brațele vibrator te vor prinde de fiecare dată.
Te simți bine?
Încerc să rezist.
Faci brânză la grătar?
Fac brânză la grătar. Vrei să guști?
Da, aș vrea.
- Faci sandvișuri cu brânză la grătar? - Vrei și tu unul?
- Și eu unul. - Da.
Sunt rămășițe de testicul în sandvișul ăsta?
Nu. Mi-a mai rămas doar unul. Nu-l folosesc pentru asta.
Iisuse!
- Deci, ai numai un testicul? - Da. Am avut cancer!
- Pe bune? - A fost de la cancer!
Nu-mi vine să cred că-mi place atât de mult Tom Green.
Am înțeles totuși. Îmi place cum arată. Mereu îmi place cum arată.
- E adorabil. - Păr lung, barbă. E înalt, ciudat.
Ce nu e de plăcut?
Ăsta e un sandviș delicios cu brânză.
Tom Green e sexy în secret.
Este un mic geniu subtil și hilar.
Surprinzător.
Cine vrea pe cineva plictisitor și normal?
Din nou, un testicul ajută.
Nu am nevoie de mult acolo jos. În ceea ce privește testiculele.
- De unde să știe cineva? - Nimeni nu va ști vreodată.
- Nu le ține în același loc? - Credeam că da. Nu-i așa?
Nu am ascultat la orele de sport.
Și gătește?
Vreau un sandviș înainte să fiu eliminată.
- Vrei o brânză la grătar? - Mulțumesc.
- Vrei o brânză la grătar? - Da. E fierbinte.
Ia farfuria.
M-am gândit că oamenilor li se face foame. E un sandviș delicios cu brânză.
Un sandviș delicios cu brânză.
Nu e delicios?
Nu e un sandviș delicios cu brânză?
Tom Green. E ca și cum adaugă silabe în cuvinte.
„Sandvișuri delicioase cu brânză.”
Nu e un sandviș delicios cu brânză?
Și repetiția.
Dumnezeule!
Un sandviș delicios cu brânză.
Da.
Mulțumesc, omule.
Este un joc și scopul este de a face oamenii să râdă,
așa că, atunci când am văzut că am făcut ceva progrese
cu „sandvișul delicios cu brânză”,
m-am pus cu greul pe Mae.
Cu „sandvișuri delicioase cu brânză”.
Mae,
spune-le cum a fost sandvișul meu delicios cu brânză!
Mae a încercat.
Am făcut sandvișuri delicioase cu brânză.
- Sunt delicioase. - Mae a avut unul. Corect, Mae?
Mae a avut un sandwich delicios cu brânză.
Poate o mai spun o dată. Funcționează. Ține lumea trează.
Lui Mae îi plac sandvișurile mele cu brânză.
Mae adoră sandvișurile mele cu brânză.
- Sunt sandvișuri delicioase cu brânză? - Sunt delicioase.
Sunt făcute cu brânză delicioasă. Sunt sandvișuri delicioase cu brânză.
Mae, nu e amuzant și ești minunată.
Gândește-te la orori.
Voi face ceva mai mult.
Mae, o să fac mai multe.
- Nu pot. Cred că ar trebui să te oprești. - Să nu le mai fac?
Aș mânca un sandviș delicios cu brânză.
Oh, nu.
Ai vrea un sandviș delicios cu brânză?
Aș dori un sandviș delicios cu brânză.
Mae, foarte bine. Foarte reușită lipsa de expresie!
- Pot să-ți spun ceva amuzant? - Ce?
Când jucam în...
- Sabrina? - Când jucam în Sabrina.
- Au făcut un puzzle din noi trei. - La naiba!
Și bărbia mea dublă era o piesă separată a puzzle-ului.
Doamne! Taci din gură.
La naiba! Aproape c-am râs.
Doamne! Ești prea multă.
Ești prea mult.
Ești prea mult!
Dra Caroline, e atât de amuzantă.
Te privește în ochi,
încercând să te analizeze și să-și dea seama ce te face să râzi.
Și-a încercat farmecele pe mine.
Ce zici de asta?
La naiba! Să mergem.
Caroline l-a încolțit. Brandon s-a cam ars.
Cât de mult o va speria asta pe Mae?
S-o sperii pe Mae?
- Dacă intru... - Da.
Oh, Doamne!
Bine, ce s-a întâmplat?
Ce va fi? Cartonaș galben? Cartonaș roșu?
Au trezit trupa.
Oh. Miroase a brânză la grătar.
Da, așadar, fără alte formalități, uitați-vă la televizorul ăsta.
ALERTĂ RÂSETE!
Ce zici de asta?
RELUARE
Cât de mult o va speria asta pe Mae?
S-o sperie pe Mae?
- Dacă intru... - Da.
Asta, doamnelor și domnilor...
- Am plecat! - ... este primul cartonaș roșu.
Sunt atât de furioasă!
Eu făcând așa... m-am scos din spectacol!
Dumnezeule!
Asta e o...
Am ajuns să joc cu Jay, sunt fericită!
Ieșire onorabilă. Este un motiv bun pentru a fi eliminat.
Este. Am râs la gluma mea.
- A fost o plăcere. - Doamnelor și domnilor...
Caroline!
- Mulțumesc foarte mult. - Uimitoare.
Pa, Caroline.
La revedere, tuturor!
- La revedere! - La revedere! Ține-te tare, Deb!
- Cum te simți? - Slavă Domnului!
- Asta e. - Cineva trebuia să fie primul.
- Vino să stai cu mine aici. - Am un scaun special?
E în regulă. Am vrut să regret altceva. De asta am participat la emisiune.
Caroline este prima eliminată.
Premiul ei de consolare? Eu!
Bine ai venit.
Deci, ai făcut-o lată, nu-i așa?
Știi de ce? Pentru că femeile sunt generoase,
iar bărbații sunt așa: „Nu râd, în niciun caz.”
Da. Nu mă bag la asta.
Acesta este adevărul!
- Să dăm undă verde? - Cum?
Apasă butonul verde.
- Bine, reîncepem. - Reluăm.
Am pornit. Da. Ar trebui să cântăm blues?
S-a transformat repede în improvizație hippie.
Hei, ascultați cântecul compus de mine și de Mae, bine?
Sună cam așa.
Sandvișuri delicioase cu brânză
Înțeleg. Deci, este încă o temă întreagă.
Sandvișuri delicioase cu brânză
Îmi place...
Deb va fi următoarea persoană care va sta cu noi.
Sandvișuri cu brânză
Delicioasele
Da, delicioase
Sandvișuri cu brânză
Îmi plac
Mae.
Sandvișuri cu brânză
Îmi plac sandvișurile delicioase cu brânză
Sunt grozave.
Îmi plac sandvișurile delicioase cu brânză
O mulțime de oameni rânjesc acolo.
Îmi plac sandvișurile cu brânză delicioasă
Da. Acolo s-a râs.
Sandvișuri
Da.
Ce?
Nu cred că chitara mea era acordată.
Cad ca muștele!
Bună, Jay!
Cineva a râs. Asta înseamnă că ai ieșit.
DIN EPISOADELE URMĂTOARE
- Of, Doamne, începe. - Gândește-te la nenorociri!
Singurul mod în care puteam să nu râd era să-mi mușc buzele.
Freacă grăsimea. Bum!
Da.
- S-ar putea să-mi fi găsit kryptonita. - Încă unul!
Ce va fi?
Unul dintre voi și-a pierdut cumpătul, dar am reușit să-l găsim.
Scuzați-mă.
Subtitrarea: Anca Benea
Redactor Cristian Brînză