Live från LOL Canada Theatre,
Last One Laughing med Jay Baruchel!
Med komikern som alltid sitter i förarsätet, Caroline Rhea!
Också redo att stjäla rampljuset,
Kanadas vitsdrottning, den grymt roliga Debra DiGiovanni!
Ni kommer alltid att få värde för pengarna
med den mörka prinsen av musikalkomedi, Jon Lajoie!
Härnäst har vi avantgardets farfar, Tom Green!
Men det är inte allt.
Ingenstans att fly, ingenstans att gömma sig,
i ett komiskt bravurnummer av stå-upparen som aldrig ger upp,
Brandon Ash-Mohammed!
VIGSELBEVIS
Och säg hej till grannskapets vänliga pajas,
Andrew Phung!
Härifrån går ingen tomhänt, tack vare rollernas mästare, komediernas kameleont,
Dave Foley!
På toppen av improviseringshackordningen,
fågelfri och medelålders, Colin Mochrie!
Lägg upp fötterna och njut av alla roliga klipp
från komedins bergsman, K. Trevor Wilson!
Och den magnetiska komediförebilden...
MAE VAR HÄR
...vänd inte ryggen åt den busiga Mae Martin!
Och naturligtvis vår värd, mannen, myten, Jay Baruchel!
Det är dags för Last One Laughing Canada!
Herrejävlar. Allvarligt?
Hej! Jag heter Jay Baruchel.
Som yrkeskomiker är det ens jobb att få folk att skratta.
Som människa är instinkten att skratta
när du ser eller hör nåt du tycker är roligt.
Ta fem, killar.
Nej? Okej. Det här programmet är så underbart idiotiskt,
för de närmaste sex timmarna kommer tio av Kanadas bästa komiker
vara inlåsta i studion som i ett beteendeexperiment i fängelse
med ett gemensamt mål, att försöka få varann att skratta.
Men så här ligger det till.
Om de själva skrattar blir de utslagna. Herrejävlar.
Den som skrattar sist, programtiteln,
vinner 100 000 dollar till sin välgörenhet.
För att inte tala om LOL Canada: s eftertraktade krona och mantel.
KUNGLIG DUMMERJÖNS
Jag ser all action härifrån i min uppsnofsade stuga.
Ärligt talat vet jag inte vad hälften av de här är till för,
men gudarna ska veta att jag gillar spakar.
Okej, nu kör vi. Släpp ut hundarna.
Vi har vår första komiker, Andrew Phung,
en stjärna från Kim's Convenience. Han är en fantastisk artist.
Möjligheten att möta
de bästa komikerna och artisterna i det här landet...
Herrejävlar! Det är spännande.
Hej?
Okej, jag är den första här.
Se så prydligt klädd. Han liknar en bordsduk.
Det är redan så roligt.
Nej, det är så roligt.
Jag har svårt att hålla masken.
Jag älskar skratt, så jag måste lyckas dölja det.
Undan med det ett tag. Vi ses på andra sidan. Jag skrattar redan.
Det är sjukt. Jag har alltid velat vara värd för en talkshow.
Välkomna, vår nästa gäst, den personen!
Vem kan detta vara?
Peter Mansbridge? Nej, det är Colin Mochrie.
Internationellt erkänd improvisationsikon.
Nej!
Titta på den killen!
Jag visste det! Jag kände på mig det!
Jag kommer att spela gammal gubbe så mycket jag kan.
Kanske en falsk hjärtattack. Pulsåderbråck.
Och för att förvirra dem, tappa byxorna plötsligt, sen är de utslagna.
Det är så det går till.
Första gästen är här. Legendarisk improvisatör, komiker,
stjärnan i Whose Line is it Anyway? Colin Mochrie.
Tack.
- Vi får vänja oss vid ett sånt gensvar. - Ja.
Jag är Debra DiGiovanni.
Jag gillar att säga snuskiga saker.
Jag gillar fula ord.
Jag växte upp i ett så strängt hem.
Så fort jag gick hemifrån, var det som "Okej, nu jävlar!"
Jag... Är det redan för mycket?
- Vad? - Hallå!
Hej, allihopa!
Debra DiGiovanni.
Absolut dödlig stå-upp-serie, men hon är bedrägligt lättskrattad.
Debra är nog den första att lämna oss.
Jag säger det. Hon är lätt. Jag menar lätt att locka till skratt.
Från norr om muren,
K. Trevor Wilson, lika berömd som Letterkenny,
och min vän sen jag var 16.
Jag känner ju er.
Det blir smärtsamt att skämta utan reaktioner.
Men jag har framträtt i rätt döda rum.
Jag har gjort shower på äldreboenden där publiken höll på att somna.
Om man avbrutit en show för att säga:
"Kan en sjuksköterska kolla att killen inte är död?"
Det ett ganska dött rum.
Herre Jesus.
Tja, det är läskigt.
Skrämmande, Trevor. En jättelik väggmålning av mig.
Fan också. Nu börjas det.
Jon Lajoie, känd för The League och hans hysteriska virala videor.
Hej, jag heter Jon Lajoie.
Ni känner mig kanske som huvudrollsinnehavaren i Rädda menige Ryan,
och filmen Big.
De blev populära. Jag har gjort annat också.
Välkommen.
Oj, fan!
När jag såg Colin Mochrie tänkte jag: "Nu är det kört."
Detta är gräddan av gräddan.
Här är omklädningsrummet. Det är även, gissar jag, för rekvisita.
Herregud.
- De är låsta. - Rekvisitan! Klassiskt.
Ett stort fan förresten.
- Tack. - Det här är otroligt.
Om jag har en strategi, är den att vara att vara medvetslös
under merparten av de sex timmarna.
Kan jag droga mig före showen?
Har du droger? Du ser ut som om du har droger.
Ja, ge hit. Ge mig en.
Säg inget till de andra.
Härinne? Jag tog med lite Covid.
De kommer inte misstänka nåt.
Det bli roligt. Jag tror alla kommer att skratta.
Okej.
Okej, titta på det här.
Okej, nu kör vi. Brandon Ash-Mohammed.
En ung begåvad ståuppare.
Åh Gud!
Jag föll. Kryckan gör ont, ge plats.
"Jag måste verka självsäker. Jag är redo."
Sen snubblade jag.
Jag är ledsen.
Vad ska jag göra nu?
Jag måste lägga undan väskan.
Alla är liksom väldigt, väldigt etablerade.
Jag känner mig som den där Taylor Swift-karaktären...
Så där. Vet du vad jag menar?
Ja, precis.
Kolla inventarierna.
- Okej. De har kombucha. - Ja.
- Väldigt viktigt för trogna gäster. - Väldigt viktigt.
Men inte för trogna. Vi är här i sex timmar.
- Sex? Herregud. - Ja.
Herrejävlar.
Tom Green, för helvete.
Det finns bara en som han.
Jag har tittat på Tom hela mitt liv.
Vad?
När Tom Green kom in, blev jag riktigt skakad.
Andrew, läget? Tom. Hur är det?
Jag ser upp till honom så mycket.
Jag är i trubbel.
Jag tror det här är en bluff.
Jag tror att vi är med i The Tom Green Show.
Välkomna till föreställningen, allihop.
- Det var en genomtänkt bluff. - Nej.
Jag är redo att tävla.
Jag har tänkt på några saker som jag ville göra idag.
Jag borde nog inte säga det, för när ni ser det här,
och inser att jag har förberett detta,
tror ni att jag är galen, men det är lugnt.
Ni gör nog redan det.
Herrejävlar. Här är Mae Martin. En kanadensisk nationalskatt.
Stulen från oss av England.
Bott i England i 11 år,
så det blir riktigt pinsamt när jag säger "Hallå där!"
Och alla bara: "Är det du som är Ellen?"
Vem kan det vara?
Okej.
Herregud. Det är det läskigaste jag nånsin gjort.
Mina damer och herrar, vad skulle ni kunna säga
om Caroline Rhea annat än "absolut jävla legend"?
Herregud.
- Varför? - Hej!
Drottningen är här!
- Hej, Colin! Läget? - Hur är det?
Du kan få mig att skratta på en sekund.
Jag kan få mig själv att skratta fortare.
Vi pratar om att skratta.
Moster Hilda från Tonårshäxan Sabrina.
Varje gång du ser henne på TV,
spelar hon mot komikens tungviktare.
- Trevor. Härligt att ses. - Helt underbart.
Det kan vara den kortaste säsongen av LOL. Vi bryter om två minuter.
Coolt.
- Är du redo... - Jag är fylld av ånger och ångest.
- Nån mer? - Samma här.
Dåligt beslut.
Jag tror inte att Carolines konkurrenter inser
att hela hennes estetik, från hårförlängning till trasiga jeans,
är ett medvetet skämt.
Typ: Hej, jag ser inte ut som en prostituerad i håret!
Jag har min dotters kläder. Jag tyckte det var kul
för det står "One size", men de passar inte!
Min mage syns och mitt ryggfett hänger ut,
och ingen nämnde det!
Vad tänkte jag?
- Är det alla? Är jag den sista? - Nej, en till.
Herrejävlar.
Jag menar, vet ni, vi är inte värda ett jävla skit här.
Mitt herrskap, Dave Foley från The Kids in the Hall.
Skojar du?
Dave!
Herregud.
Dave och The Kids in the Hall lärde mig vad komedi är.
Han är en av de roligaste människorna i världen.
Det här kommer att bli så lätt.
Tur nog är jag inget komikerfan,
så det ger mig nog en fördel.
Jag har jobbat med de skådisarna i 35 år
och de har aldrig fått mig att skratta.
Hur mår du?
Fint att se dig.
Jag tycker inte om sketcher och ståupp.
Jag gillar verkligen inte improvisation eller politisk humor.
Klarar inte toaletthumor. Mörk humor? Ointressant.
Gå in i rollen? Ointressant.
Rekvisita, hatar det. Grillning, gillar inte.
Ta vad ni vill, jag gillar det inte.
- Drömteamet. - Här är det.
- Nu så, allihop. - Okej.
Titta på det här.
Jag älskar det. Mitt hjärta fylls av glädje
när jag ser dem ihop.
- Är vi på tv nu? - Jag tror det.
- Det finns kameror här, snyft. - Dolda kameror.
Tio komiker i ett rum.
Det kommer bli trångt.
Jag vill säga kaos...
Jag bär kamerakateter.
Jag tror det här kan bli riktigt intressant.
Nån kommer att skita på sig.
Dra igång festen.
Okej. Herrejävlar, vad mycket rök.
Okej, nu kör vi.
Dags att läsa lagen för de jävlarna.
Det var som fan. Det är nåt på gång här.
Hej!
Nu kör vi.
Jay Baruchel!
Baruchel! Baruchel!
- Hur är läget? - Hej.
- Hur mår du? - Bra.
Hej. Hur mår du, kompis?
Vilken entré.
Hur mår ni? Svara samtidigt.
Jag är superfnittrig, så jag åker snart ut.
Så tänker vi alla. Det är hela grejen.
Om det finns nåt komiker gillar,
är det fan regler, så låt oss börja direkt.
I grund och botten finns det en huvudregel: skratta inte.
När ni hör detta ljud...
Tickar klockan.
Skratta inte åt varann, eller åt er själva,
dölj inte skratt
och skratta inte när jag lägger mig i
från min bekväma stuga,
där jag övervakar er alla som en läskig hök.
Om jag ertappar nån med att skratta
eller ens spricka upp i ett jävla leende,
då sker detta...
- Jag klarar det inte. - Åh, nej.
Tävlingen avbryts,
och jag kommer att ge den skyldige en av dessa.
- Ja. - Vad fina.
Naturligtvis inspirerade av Kanadas favoritintresse, fotboll.
Om det är första gången, får ni gult kort. Det är en varning.
Andra gången, blir det rött kort.
Då åker man ut.
Kommer det att sväras i programmet?
De bara driver med mig, så jag vet inte vilka regler ni har.
Ingen porr!
Som kanadensiska underhållare,
är vi vana vid att man rullar ut röda mattan.
Så vi skapade den här scenen.
Komplett med vårt eget LOL-band!
Okej.
Här har vi de svarta. Det är där de har gömt dem.
Det var kul.
Till sist, som ni alla vet,
som förklarar varför ni är här,
den siste vinner 100 000 dollar till välgörenhet.
- Ska det gå till välgörenhet? - Ja.
Om ni behöver mig,
kommer jag att tjuvlyssna och titta på er alla.
Ha det gott och lycka till. Sorti mot stugan.
Okej.
Okej, inte illa.
Jag blev otroligt medveten om min egen pannsvett
ungefär 10 % in i det, så det blev...
Mycket kallare här. Vi ses.
Okej, det räcker.
Det räcker med musik. Stoppa musiken.
Stoppa musiken.
Jag är rädd.
Återvänder Jay och presenterar värden?
Jag tror inte det.
Vad är det för nyans?
- Tycker fler det är absurt? - Ja.
- Det galnaste.
Hysteriskt.
- Ett litet tåg. - Litet tåg.
Jag gillar tåg, men vad handlade det om?
Jag minns ingenting om ett tåg.
Det har börjat.
- Okej. - Börjat!
Ja.
Jesus!
Börjar vi? Jag antar det, va?
Jesus!
Le inte, Dave.
Det rycker i mungiporna.
Allt det här är så jävla löjligt!
Sluta nu.
Vi har precis börjat.
Nu börjar det roliga! Tack, bandet!
Okej.
Jag måste minnas att inte skratta.
Ja, det är huvudsaken.
- Jag måste bort från dig. - Jag är bara inte...
- Jag undviker Deb. - Ja.
De har inte tänt den röda lampan än, så vi får skratta.
Nej. Det har börjat, Tom!
När det väl börjar, då skrattar vi,
och det gäller att skratta längst.
Jag trodde det var när den röda lampan tänts...
Du börjar skratta, sen ser vi vem som skrattar längst.
Den som skrattar sist är den som skrattar längst.
Jag lyssnade inte alls när de sa reglerna.
Som restaurangens dagens rätter. Jag hörde inget.
Bara fem timmar och 58 minuter kvar.
Så fort spelet började, kände jag hysterin stiga.
Bara ögonkontakt med andra, får mig att skratta.
Det var hotfullt, jag kan inte förklara varför.
Ingenting är tryggt.
Det gör det.
Nej, håll dig ifrån mig.
Vad ska du äta?
Korv?
Ja. Det var ett tag sedan.
Gösta Petter!
Fem minuter och Mae är redan ett rö för vinden.
Vad ska jag göra?
Vad ska jag göra med den?
Mycket, men Inte i det här programmet.
Den här situationen är absurd.
Jag ville få bollen i rullning
och liksom etablera att man kan gå för långt i början,
och att de nog klipper bort det.
Hej.
Jepp.
Det kan jag, Jay.
Hallå, allihop! Lite snabbt bara. Jay är... Ja, vänta.
Du hittar på.
Jo, de går direkt till Jay.
Ja. Okej, jag skulle kunna... Ja, det ska jag göra. Okej.
- Du agerar. - Det är skådespeleri.
Vänta. Ja. Nej, jag gör det nu. Okej.
Så, Jay har en sista önskan. Han glömde säga det när han var här.
Vi vet alla hur internet fungerar.
Minsta lilla kontrovers,
sen är det allt alla pratar om.
Jay vill behålla fokus på kanadensisk komedi
och välgörenheterna vi representerar,
så medan kamerorna filmar, har han sagt...
de är inte på än,
att vi inte nämner
hans nära, personliga vänskap med Jeffrey Epstein.
För om vi tar upp det här,
kommer det enda alla pratar om vara, hur många gånger han var på ön...
Det är en asterisk, ett skämt.
Hur nära stod de varann?
De var bröder. Det spelar ingen roll.
Kul att jävlas.
Han är världens sötaste, trevligaste kille.
Alla vet att jag är en psykopat.
Jay uppskattar det... Vänta nu. Hej, kompis.
- Det här är så dumt. - Var det okej?
Ja, det var ord för ord, det du sa. Okej. Okej, kompis.
Vi ses sen. Okej.
Okej.
Herregud!
Jon var rolig. Jag var nära avgrunden.
- Jag är orolig, vinner jag... - Ja.
Av misstag valde jag The Holocaust Denial Defense Fund, som välgörenhet.
Jag trodde den skyddade mot förintelseförnekare.
- Uppenbarligen gör de inte det. - Okej.
Trevligt.
- Tack. - Det finns en anledning.
Du är väldigt tyst, Trevor.
Du skrattade inte åt det med Epstein.
Jag bar glasögon och hade svårt att fokusera.
Ja. Okej.
Det borde inte vara roligt, Trevor, men det är det.
De sa ingenting,
men jag undrar vad som händer om jag måste gå och kacka?
- Går jag in där? - Den kan användas.
- En fungerande toa. - Bajs ur min rumpa?
Med toapapper.
Åh, Gud.
Kiss- och bajshumor. Jag antar att det alltid händer.
Jag tror att jag måste bajsa förr eller senare.
Jag är också nervös för mina korvar.
Jag är inte subtil eller snäll när jag skiter, det är...
Låt oss bara veta när du måste kacka.
Det märker ni. Det blir högljutt och rasande.
Okej. Då så.
Jag skrattar åt allt.
Åt de dummaste saker.
Så det är en mardröm för mig.
Jag är stressad, mina hemorrojder också, så det lär ta tid.
- Bror! Både du och jag. - Ja.
- Bror, toppen. - Ja.
- Det är vad jag snackar om. - Hemorrojdbröder.
Månatliga gäster, kallar jag dem.
Håll ut nu.
Jag startade det. Varför gör jag så mot mig själv?
Jag går nu för vi är nära.
Jepp.
Trevor och Jon kan knappt hålla sig.
Min pojkvän har en VBP.
- Vet inte vad det betyder. - Min visionboard-penis.
Sluta. Genast.
Vilken är din ideala penis?
Om det var på Starbucks, vill du ha en stor.
Och hade de gördlar, skulle du vilja ha en gördel.
Va? Som med en kopp.
Det var jävligt skoj.
Caroline, Dave och Tom var farorna för mig
för vi har varit med ett tag. Vi vet hur man utnyttjar andras svagheter.
Familjemöte.
Varför då? Jag vill vara en i familjen.
- Du är det. - Det här liknar ett kanadensiskt möte.
Med en het självmordsbombare.
Det finaste nån sagt till mig.
Vi är för unga för referenser.
Jag tror att killen jag dejtar är för ung för mig.
Thomas Green med plastbajs.
- Redan vid bajsportionen. - Sitter redan i skiten.
Hon flinade.
Det var nära!
Vem kommer att tappa masken?
- Hej. - Vad?
Jag lider av hyperekplexi, så jag är väldigt lättskrämd.
- Det är bara... - Jag blev...
Bra att veta.
Jag skrattar inte ofta
utan har sett sorgsen ut sen 12 års ålder.
Du gör mig lite ledsen.
Det är mitt ansikte i vila.
Jag såg det!
Inte jag!
Vem var det?
Det betyder bara att bandet kommer ut.
De vet nog vad det betyder.
Okej. Dags att spela skurk.
Pinsamt.
Pinsamt. Riktigt pinsamt, hörni.
Hur länge? 20 minuter?
Så, ja, jag vill rikta allas kollektiva uppmärksamhet mot monitorn.
VARNING FÖR SKRATT!
- Hej. - Vad?
REPRIS
Jag lider av hyperekplexi, så jag är väldigt lättskrämd.
Bra att veta.
Jag skrattar inte ofta,
utan har sett sorgsen ut sen 12 års ålder...
som jag kämpar med.
Vilken strålande räddning, vet du?
Hade det inte filmats,
hade ingen vetat att du skrattade.
Så...
Jag tyckte jag såg det falska bajset få sig ett skratt.
Jag är arg på mig själv.
Tom Green, med sin avväpnande charm, la lite låtsasbajs framför mig.
Vanligtvis hade jag tänkt "Är du fem år?" Och så fnissar jag...
För i det här programmet, tolkade jag det som en flirt.
Okej? Det är rätt uppenbart.
Men vänta. Det är inte bara hon.
Det kommer mera.
Nån av er kanske trodde att ni kom undan,
men vi tittade på bandet.
Okej.
Din ideala penis?
Vore det på Starbucks, skulle du vilja ha en stor.
Och om de hade gördlar, skulle du vilja ha gördel.
Eller hur? Som med en kopp.
Debra, den här är till dig.
Ta den inte!
Tittar de verkligen?
Ja! Det finns typ 400 jävla kameror härinne!
Jag tänkte att de kikade.
- Medan du är här, kan vi skratta? - Ja.
Tack Gud.
Ut med snopparna. Låt dammet lägga sig.
Inget sånt program.
Men än viktigare, bli bättre.
- Okej. - Okej?
Bli bättre!
Ja, jag har en signaturmelodi!
Mina damer och herrar, slabbig gratisgrunge!
Ja.
Caroline och Deb drar igång gulkortsfesten.
Om de skrattar igen, åker de ut.
Sätt igång, ungar!
Jag är ledsen.
Nej! Jag ser den vibrera i din hand!
Det är blått härinne än.
- Nej, vänta, det tutar... - Då så.
- Där har vi det. - Nu börjar vi.
Nu dör skratten.
Sluta, Caroline.
- Stenansikte. Nu gäller det. - Ja.
Nu blir det skoj.
När nån får ett varningskort,
kan vi vara som en val som kippar efter syre.
- Det är vårt ögonblick. - Ja.
Colin, varför gör du inte en poledance med käppen?
- Okej. - Okej?
Varför fokuserar du på mig?
Jag trodde du ville det.
- Deb ville det. - Nej! Nej, jag mår bra.
Vad är det för dans Colin gör? Det är fruktansvärt.
Herregud. Så trevligt och romantiskt.
Vi får ögonkontakt.
Deb, du är så oromantisk om du tycker det är romantiskt.
Det är problemet.
Jag tror det finns ett rött kort med Debras namn.
Sätter på mig en mygga.
Jag har gått på Algonquin College.
Åh, vad bra. Toms pappa kom.
Det var snyggt!
Oj, oj, roliga jackan. Nu kör vi.
Nu kör vi.
Last One Laughing, kul att vara här ikväll.
Det var hett ute i Toronto idag.
Hur hett?
Det var så hett att jag såg en sparv doppa sin mask i en islatte.
Nähä? Nån där?
Jag behöver hjälp här, Orin.
Det var hett ute i Toronto idag.
Hur hett var det?
Det var så hett nere vid reservoaren,
att jag såg två råttor åka vattenskidor på isglasspinnar.
Tack så mycket. Låt oss ta en till.
För de är små.
Är den här på? Okej.
Det var hett ute i Toronto idag, Colin.
Hur hett var det?
Det var så hett i morse, att jag använde fem burkar deodorant,
och det bara till min taxichaffis.
För han luktar.
Tom drog ungefär samma skämt.
- Det var så hett idag. - Om...
- Det var hett ute i Toronto idag. - Och om...
- Det var så hett. - Och om igen...
Det var hett idag.
Det håller på alldeles för länge och blir så obekvämt.
Det är så roligt för han är så engagerad i det.
Han säger "Jag gör er obekväma", och det är roligt.
Det var så hett, jag såg djävulen på Walmart
köpa sig en luftkonditionering.
Tokigt värre.
Tuff publik här.
Mae är på bristningsgränsen.
Det var så hett, att en ekorre plockade nötter med grytlappar.
Jag visste tidigt att Tom skulle bli min kryptonit.
Med upprepningarna och bandet där...
Herregud, det var tufft.
Bra, vi är skakade.
Tuff helg för min taxichaufför här i Toronto.
Tack vare illegala fyrverkerier fick hans karriär ett snabbt slut.
Vänta. Nej, vänta till slutklämmen, Orin.
Den är bra.
En taxichaufförs karriär fick ett hastigt slut.
Han sprängde bort långfingret.
Okej.
Tack så mycket.
Tuff publik här. Vad ska vi göra?
Nära. Mycket nära.
Hade glömt att jag älskar dåliga skämt.
- Helvete! - Kom igen nu, dra igång, bandet!
Ge mig ett c-moll!
Nu festar vi loss här!
Nu ska vi ha lite kul!
Nej.
De håller för munnen i alla väderstreck.
Det får de inte göra.
Kom igen nu, allihop! Sjung med, ni kan orden!
Jag vet inte ens vad vi gör!
Vad gör vi här?
Herrejävlar! Hon slog honom med en flaska!
- Fan! - Jävla skit! Mae, sluta nu.
Än sen då?
Är allt lätt att slå sönder? Jag testar den här.
Jävla skithögar. Så får de inte göra.
Det blir utvisningsbåset nästa, i min bok.
- Du? - Det var du.
- Sällan. - Det var inte jag!
Det är inte jag. Jag gjorde inget.
Man säger det en gång och sen tusen gånger till.
Man kan inte lära folk att lyssna.
Är jag ute? Jag är ute. Skrattade jag?
Det var en förbrytelse.
- Två förbrytelser, faktiskt. - Herregud.
Se själva på den jävla TV:n.
Inte dina bröstvårtor, hoppas jag.
Jag ser mig omkring och ser
dem alla som rockstjärnor, titaner.
De är alla väldigt roliga.
Jag är mitt i ett skämt!
I den situationen tänker man: "Det är svamparna, jag hallucinerar."
Herregud.
Mae gillar mina ostmackor.
Inget är tryggt.
Vad fan?
Som ett avsnitt av Twilight Zone.
Mitt herrskap!
Det är tävlingens första röda kort!
Vad är det för program?
Undertexter: Elsa Hallström
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson