În direct de la teatrul CRU Canada,
„Cine râde la urmă... câștigă” cu Jay Baruchel!
Cu actrița aflată întotdeauna pe scaunul șoferului, Caroline Rhea!
Gata să acapareze lumina reflectoarelor,
regina umorului feroce din Canada, Debra DiGiovanni!
Face întotdeauna banii dați,
prințul negru al comediei muzicale, Jon Lajoie!
Următorul este străbunicul avangardei, Tom Green!
Dar asta nu e tot.
Nu are unde să fugă, nici unde să se ascundă,
de stilul de comedie care l-a consacrat pe artistul care nu încetează niciodată,
Brandon Ash-Mohammed!
CERTIFICAT CĂSĂTORIE
Și salutați-l pe vecinul prietenos și amuzant,
Andrew Phung!
Întotdeauna cu delicioase personaje, cameleonul comediei,
Dave Foley!
El este cocoșul din curtea improvizației.
Scos din cușcă, de vârstă mijlocie, Colin Mochrie!
Picioarele pe masă și distrați-vă cu clipurile amuzante
ale omului munților comediei, K. Trevor Wilson!
Și modelul rolurilor de comic seducător,
MAE A FOST AICI
nu întoarceți spatele malițioasei, Mae Martin!
Și, desigur, gazda noastră, omul, mitul, Jay Baruchel!
E timpul pentru Cine râde la urmă... câștigă - Canada!
CINE RÂDE LA URMĂ... CÂȘTIGĂ
La naiba! Vorbești serios?
Salutare tuturor! Sunt Jay Baruchel.
Când ești comic profesionist, treaba ta e să-i faci pe oameni să râdă.
Când ești o ființă umană, instinctul tău e să râzi
atunci când vezi sau auzi ceva ce crezi că e amuzant.
Luați o pauză, băieți!
Nu? Bine. Asta face acest spectacol minunat de nebunesc,
deoarece în următoarele șase ore, zece dintre cei mai buni comici din Canada
vor sta împreună în această încăpere, ca într-un experiment în închisoare,
cu un singur scop: să încerce să se facă unii pe alții să râdă.
Dar uitați care-i treaba.
Dacă râd ei înșiși, au ieșit din joc. Sfinte Sisoe.
Cel care va râde ultimul, acum că înțelegeți titlul,
câștigă 100.000 dolari pentru o asociație de caritate.
În plus, coroana și pelerina CRU Canada.
MĂGAR REGAL
Voi urmări toată acțiunea de aici, din dichisita mea cabină.
Sincer să fiu, nu știu ce fac jumătate din chestiile astea,
dar Dumnezeu știe că-mi plac manetele.
Să începem. Dați drumul la câini.
Avem primul nostru comic, Andrew Phung,
una dintre vedetele din Kim's Convenience. E un actor uimitor.
Posibilitatea de a concura
împotriva celor mai buni comici și artiști din toată țara?
Sfinte Sisoe! Asta e incitant.
Alo?
Bine, eu sunt primul aici.
Uite ce curat e îmbrăcat. Îți vine să-l mănânci.
E deja atât de amuzant.
Nu, e atât de amuzant.
Nu mă pricep să păstrez o față serioasă.
Îmi place să râd, așa că a trebuit să o pitesc.
O pun deoparte. Ne vedem pe partea cealaltă. Of, râd...
Nu e normal. Întotdeauna am vrut să fac un talk-show nocturn.
Să-l întâmpinăm pe următorul nostru oaspete, acea persoană!
Cine ar putea fi?
Peter Mansbridge? Nu, e Colin Mochrie.
O vedetă a improvizației, recunoscută la nivel internațional.
Nu!
Uită-te la tipul ăsta!
Știam că vei fi aici. Am simțit-o!
O să joc roluri de bătrân, cât de mult pot.
Poate un fals atac de cord la un moment dat. Anevrism.
Pentru a-i elimina, toți deodată, pantalonii coboară și ei sunt afară.
Hei, ăsta e jocul.
Primul oaspete aici. Legendarul improvizator, actor,
vedeta din Whose Line is it Anyway? Aplauze pentru Colin Mochrie.
Mulțumesc.
- Ar trebui să ne obișnuim cu răspunsul. - Da.
Eu sunt Debra DiGiovanni.
Îmi place să spun lucruri murdare.
Îmi plac cuvintele urâte.
Poate pentru că am crescut într-o familie strictă.
Când am plecat de acasă, a fost ca și când: „Adio, nenorociților!”
Am fost doar... E deja prea departe?
- Ce? - Hei!
Salutare tuturor!
Debra DiGiovanni.
O artistă de comedie mortală, dar râde îngrozitor de mult.
Sunt aproape sigur că e prima care va pleca.
O voi spune. E ușuratică. Și e pe calea pierzaniei.
De la nordul Zidului,
K. Trevor Wilson, faimos din Letterkenny,
și un prieten de când aveam 16 ani.
Vă cunosc eu.
Va fi dureros să faci glume fără să ai vreo reacție.
Dar am jucat în câteva săli goale.
Am făcut spectacole în case de bătrâni unde lumea adormea.
Dacă ați întrerupt un spectacol cam așa:
„Poate o asistentă să verifice că tipul nu e de fapt mort?”
Aici e o sală destul de goală.
Sfinte Iisuse.
Ei bine, asta e înfiorător.
Îngrozitor, Trevor. O pictură murală uriașă, cu mine.
Of, la naiba. Asta e.
Jon Lajoie, cunoscut pentru Liga și videoclipurile sale isterice virale.
Bună ziua, numele meu este Jon Lajoie.
S-ar putea să mă cunoașteți ca protagonist în Salvați soldatul Ryan,
și în Vreau să fiu mare.
Erau cunoscute. Am mai făcut și alte lucruri.
Bine ai venit.
Of, la naiba!
Când l-am văzut pe Colin Mochrie, deja i-am zis: „Am terminat.”
El e fruntea.
Cabina de probă e aici. Este, cred și o cameră de recuzită.
Oh, Dumnezeule!
- Sunt încuiate. - Recuzita! Clasic.
Sunt un mare fan, apropo.
- Mulțumesc. - E incredibil.
Cred că, dacă voi avea o strategie, va fi să fiu inconștient
în cea mai mare parte a celor șase ore.
Pot să mă droghez înainte de spectacol?
Ai droguri? Arăți de parcă ai avea droguri.
Da, dă-mi. Dă-mi unul.
Nu le spune celorlalți.
Aici înăuntru? Am adus niște COVID.
Ei nu-l vor vedea venind.
O să fie amuzant. Cred că toată lumea va râde.
Bine.
Bine, bine, uită-te aici.
Bine, merge. Brandon Ash-Mohammed.
Un comic talentat în urcare.
Oh, Doamne!
Am căzut. Mă doare la negru, vreau un loc.
Ca și când: „Trebuie să par încrezător.”
Apoi m-am împiedicat.
Îmi pare rău.
Ce ar trebui să fac acum?
Trebuie să-mi pun geanta deoparte.
Ca și când toată lumea stă aici de-o viață.
Mă simt ca Taylor Swift unde sunt ca...
Ca asta. Știi despre ce vorbesc?
Sunt chiar așa, da.
Fii atent câte au!
- Bine. Au ceai Kombucha. - Da.
- E important să te simți ca de obicei. - E important.
Dar nu chiar ca de obicei. Vom sta aici șase ore.
- Șase? Oh, Doamne. - Da.
Sfinte Sisoe.
Tom Green, la naiba.
Există doar un singur exemplar.
L-am urmărit pe Tom toată viața.
Ce?
Când Tom Green a intrat, am fost cu adevărat impresionat.
- Andrew, ce faci? - Tom. Bine. Tu?
Îl respect atât de mult.
Am dat de necaz.
Cred că e o farsă.
Cred că suntem de fapt la „Tom Green Show”.
Bun venit tuturor la spectacol!
- Toată chestia a fost o glumă aranjată. - Nu.
Sunt gata să concurez.
M-am gândit la unele lucruri pe care am vrut să le fac astăzi.
N-ar trebui să spun asta pentru că, atunci când privești,
și apoi îți dai seama că am pregătit acele lucruri,
vei crede că sunt nebun, dar asta e bine.
Probabil că deja o faci.
Sfinte Sisoe! Iat-o pe Mae Martin. Comoara națională canadiană.
Luată de la noi, din Anglia.
Am stat în Anglia 11 ani,
așa că va fi foarte jenant când îi voi saluta.
Și toți vor fi mirați: „Cine ești tu? Ellen?”
Cine ar putea fi?
În regulă.
Doamne! N-am mai făcut ceva atât de înfricoșător.
Doamnelor și domnilor, ce putem spune despre Caroline Rhea
altceva decât că e o absolut minunată „legendă”?
Dumnezeule!
- De ce? - Bună!
Regina e aici!
- Bună, Colin! Ce mai faci? - Bine.
Mă poți face să râd într-o secundă.
Pe mine mă fac să râd chiar mai repede.
Vorbim despre râs.
Mătușa Hilda, din Sabrina, vrăjitoarea adolescentă.
Ori de câte ori o vezi la TV,
mănâncă la aceeași masă cu greii comediei.
- Trevor. Încântat să te cunosc. - Și eu.
Ar putea fi cel mai scurt sezon de CRU. Terminăm în două minute.
Atât de mișto.
- Ești gata pentru asta... - Sunt plin de regrete și de temeri.
- Altcineva? - La fel.
Decizie greșită.
Oare concurenții Carolinei își dau seama
că totalitatea esteticii ei, de la extensiile de păr la blugii rupți,
este o glumă aleasă deliberat?
Totul e o glumă. Bună, nu am păr de prostituată!
Port hainele fiicei mele. Am crezut că e amuzant
fiindcă scrie „O mărime potrivită tuturor”, dar nu este!
Mi se vede burta și-mi atârnă grăsimea la spate,
și nimeni nu a vorbit despre asta!
La ce mă gândeam?
- Asta e? Sunt ultima? - Nu, încă unul.
Rahat!
Adică, știi, nu suntem demni de nimic aici.
Doamnelor și domnilor, Dave Foley din The Kids in the Hall.
Glumești?
Dave!
Dumnezeule!
Dave și The Kids in the Hall m-au învățat ce e comedia.
Este unul dintre cei mai amuzanți oameni din lume.
O să fie atât de ușor.
Din fericire, nu sunt fan al comediei,
deci cred că asta îmi dă un avantaj.
Am lucrat cu The Kids in the Hall timp de 35 de ani
și nu m-au făcut să râd niciodată.
Ce mai faci?
Mă bucur să te văd.
Nu-mi place comedia cu scheciuri, stand-up-ul.
Chiar nu-mi place comedia improvizată. Nu suport umorul politic.
Nu suport umorul de WC. Umor negru? Neinteresant.
Umorul cu personaj? Neinteresant.
Umorul de recuzită: îl urăsc. Să faci mișto de oameni, nu-mi place.
Nu-mi place, orice ar fi.
- Echipa de vis. - Asta e.
- Asta e toată lumea. - În regulă.
Uitați-vă aici.
Îmi place la nebunie. Sunt fericit
să-i văd pe toți împreună.
- Suntem la TV acum? - Cred că da.
- Sunt camere aici. - Toate camerele ascunse.
Zece comici într-o cameră.
O să fie mult.
Vreau să spun haos?
Am o cameră ascunsă.
Cred că asta va fi foarte interesant.
Cineva o să calce în străchini aici.
Să începem petrecerea!
În regulă. La naiba, e mult fum!
Gata, începem!
E timpul să facem legea cu neisprăviții ăștia.
Oh, la naiba, băieți. Se întâmplă ceva aici.
Alo!
Începem.
Jay Baruchel!
Baruchel! Baruchel!
- Ce mai faceți? - Salut.
- Tu ce mai faci? - Bine.
Bună. Hei, ce mai faci, amice?
Ce intrare!
Cum se simte toată lumea? Răspundeți în același timp.
Chicotesc mult, deci cred că o să ies repede.
Toți credem asta. Asta e chestia.
Dacă le place ceva comicilor,
acestea sunt regulile, așa că să trecem direct la asta.
Practic, există o regulă principală: nu râdeți!
Când auziți acest sunet...
Ceasul pornește.
Nu râdeți unul de celălalt, sau de voi înșivă, din greșeală,
nu vă ascundeți când râdeți,
și nu râdeți când mă bag, la întâmplare, în vorbă
din confortul cabinei mele,
unde voi fi cu ochii pe voi ca un șoim înfricoșător.
Dacă prind pe cineva râzând
sau doar pufnind într-un zâmbet nenorocit,
se va întâmpla asta...
- N-o să reușesc. - Frate!
Jocul se va opri,
iar eu voi reveni pentru a da unul din astea vinovatului.
- Da. - Sunt frumoase.
Firește, inspirate din sportul preferat al Canadei, fotbalul.
Dacă e prima dată, aveți cartonaș galben. Avertismentul.
Dacă vă prind a doua oară, primiți cartonaș roșu.
Înseamnă că ați ieșit naibii.
Vor fi înjurături tot timpul în acest spectacol?
Pe mine mă distrează, așa că nu știu care sunt regulile voastre.
Eu nu lucrez cu mizerii!
Acum, evident, ca artiști canadieni,
suntem obișnuiți să fim tratați ca niște vedete.
Așa că v-am pregătit această scenă de talk-show, ca să jucați.
Cu propria noastră trupă CRU!
În regulă.
Bine.
Acolo sunt oamenii de culoare. Acolo au fost ascunși.
Asta e distractiv.
În cele din urmă, după cum știți
sau ca să știți de ce faceți asta,
ultimul care râde câștigă 100.000 dolari pentru o asociație.
- Nu știam că e pentru asociații. - Da.
Dacă aveți nevoie de mine,
voi trage cu urechea și vă voi urmări pe toți.
Distrați-vă și baftă! Am plecat în cabină.
În regulă.
Bine, nu-i rău.
Am devenit incredibil de conștient de propria-mi sudoare
la scurt timp după ce am intrat acolo, așa că a devenit...
Vedeți, e mult mai frig aici. Pe curând!
Bine, suficient.
Ajunge cu muzica. Nu mai cântați.
Nu mai cântați.
Sunt speriată.
Jay se va întoarce și va prezenta gazda?
Nu prea cred.
De ce s-a luat de mine?
- Mai găsește cineva asta absurd? - Da.
- Cel mai nebunesc.
Isteric.
- Un tren mic. - Tren mic.
Îmi plac trenurile, dar nu știam despre ce e vorba.
Nu-mi amintesc nimic despre un tren.
A început.
Asta înseamnă că a început.
- Bine. - A început!
Da.
Iisuse!
Începem? Cred că da, nu?
Iisuse!
Nu zâmbi, Dave.
Deja se rânjește.
Toată chestia asta e a naibii de ridicolă!
Vreau ca asta să înceteze.
Voi toți, sunteți abia la început.
Acum începe distracția! Mulțumesc, gașcă!
Bine.
Trebuie să-mi amintesc să nu râd.
Da, asta e partea principală.
- Trebuie să plec de lângă tine. - Știu. Doar că nu sunt...
- Mă îndepărtez de Deb. - Da.
Nu au făcut chestia cu lumina roșie, așa că încă mai putem să râdem.
Nu. A început, Tom!
Odată ce începe, râdem,
și câștigă cine râde cel mai mult.
Parcă trebuia, când se aprinde lumina roșie...
Începi să râzi și câștigă cine râde cel mai mult.
Ultimul care râde este persoana care râde cel mai mult.
N-am ascultat deloc regulile.
A fost ca specialitățile la restaurant. Nu am auzit nimic.
Au mai rămas doar cinci ore și 58 de minute.
De îndată ce jocul a început, am simțit un început de isterie.
E de ajuns să mă uit în ochii oamenilor ca să râd.
Au existat amenințări la fiecare pas, nu pot explica.
Nicăieri nu e sigur.
Așa e.
Nu, pleacă de lângă mine.
Ce vrei să iei?
Cârnăcior?
Da. A trecut ceva timp.
Să-mi trag palme!
Cinci minute și Mae e deja o frunză legănată-n vânt.
Ce pot face cu el?
Ce pot face?
Multe, dar nu o voi face. Nu e genul ăla de spectacol.
Situația asta e absurdă.
Am simțit că trebuie să pun mingea în joc
și să stabilim că putem merge foarte departe la început,
și apoi, probabil, vor tăia la montaj.
Alo?
Da.
Pot face asta, Jay.
Hei, toată lumea! Dar repede. Vorbesc cu Jay... Da, stai.
Nu, nu vorbești.
Da, astea merg direct la Jay.
Da. Bine, aș putea... Da, voi face asta. Bine.
- Joci. - Asta e actorie.
Ține-te bine. Da. Nu, o voi face acum. Bine, bine.
Deci, Jay a mai pus o ultimă condiție. A uitat s-o spună în timp ce era aici.
Știm cu toții cum funcționează Internetul.
Dacă se întâmplă un mic lucru controversat aici,
și toată lumea vorbește despre asta.
Jay vrea să ne concentrăm pe comedia canadiană
și organizațiile caritabile reprezentate de noi.
Astfel, în sensul ăsta, a cerut ca în timp ce camerele filmează...
nu filmează încă,
noi să nu menționăm
prietenia lui apropiată, personală cu Jeffrey Epstein.
Dacă spunem astfel de lucruri aici,
oamenii vor vorbi doar despre cât de des a mers pe insulă.
Nu e adevărat. Asta e o glumă.
Cât de apropiați erau?
Erau frați. Nu contează cu adevărat.
Amuzant să-l bârfesc.
E cel mai dulce și mai drăguț tip.
Știm toți că eu sunt psihopatul.
Deci, Jay vă roagă să faceți asta... Hei, tipule.
- Asta e o prostie. - A fost bine?
A fost cuvânt cu cuvânt ceea ce ai spus. Bine. Bine, amice.
Ne vedem mai târziu. În regulă.
Bine.
Doamne!
Jon a fost hazliu. Eram pe marginea prăpastiei.
- Mă gândesc, dacă o să câștig... - Da.
Am ales întâmplător Fondul de Apărare a Renegării Holocaustului.
Am crezut că ne apără împotriva celor care neagă Holocaustul.
- Se pare că nu asta fac ei. - Corect.
Asta e frumos.
- Mulțumesc. - Există un motiv.
Ai fost teribil de tăcut aici, Trevor.
Nu ai cedat la chestia aia cu Epstein.
Aveam ochelarii pe nas. Nu m-am putut concentra.
Da. Bine.
N-ar trebui să fie amuzant, Trevor, dar este.
Hei, nu ne-au vorbit despre asta,
dar dacă vreau să fac caca?
- Acolo? - Poți s-o folosești pe asta.
- Toaletă funcțională. - Caca din funduleț?
Acolo este hârtia.
Oh, Doamne.
Umor de toaletă. Presupun că se va întâmpla mereu.
Cred că ar trebui să fac caca la un moment dat.
Și eu am emoții în legătură cu fesele.
Nu sunt subtil sau amabil cu rahatul meu...
Doar să ne spui când trebuie să faci caca.
Veți ști. Va fi un eveniment zgomotos și furios.
Bine. În regulă.
Râd de orice.
Râd de cele mai tâmpite lucruri.
Deci e un coșmar pentru mine.
Sunt stresat, așa că hemoroizii acționează și va dura ceva timp.
- Frate! Tu și cu mine, împreună. - Da.
- Frate, bate palma. - Da.
- Despre asta vorbeam. - Frații hemoroizi.
Vizitatorii mei lunari, așa îi numesc.
Ține-te!
Eu am început. Nu știu de ce mi-am făcut asta.
O să plec chiar acum pentru că devenim apropiați.
Da.
Trevor și Jon abia se mai țin.
Prietenul meu are un Plan de Reușită în Viață.
- Nu știu ce înseamnă asta. - Penis ridicat vizionar.
Oprește-te! Acum!
Care este penisul tău ideal?
Dacă ar fi o cafea Starbucks, ai vrea să fie una mare.
Și dacă ar avea spumă, ai vrea o spumă groasă.
Corect? Ca o ceașcă.
E al naibii de amuzant.
Caroline, Dave și Tom au fost pericolele pentru mine
fiindcă am colaborat o vreme. Știm cum să exploatăm slăbiciunea.
Ședință de familie.
De ce? Vreau să fac parte din familie.
- Faci parte din familie. - Pare a fi o întâlnire canadiană.
Lângă teroristul sexy.
Ce frumoase lucruri îmi spui!
Suntem prea tineri ca să știm la ce te referi.
Cred că tipul cu care mă întâlnesc e prea tânăr pentru mine.
Thomas Green cu rahat de plastic.
- Am dat în bucata de rahat. - Deja în rahat.
Ea a rânjit.
Aproape!
Cine o să cedeze?
- Salut. - Ce?
Sufăr de hiperekplexie, așa că mă sperii foarte ușor.
- Deci, e doar o... - Am...
E bine de știut.
Eu nu râd mult,
dar am avut o expresie suferindă, de la vârsta de 12 ani.
Îmi transmiți o vagă tristețe.
Asta e fața mea odihnită.
Am văzut!
Nu am fost eu!
Cine a fost?
Asta înseamnă că iese trupa.
Cred că știu ce înseamnă asta.
În regulă. E timpul să fiu tipul rău.
Jenant.
Jenant. Foarte jenant, băieți.
Au trecut doar 20 de minute...
V-aș ruga să vă îndreptați atenția către monitor.
ALERTĂ RÂSETE!
- Alo. - Ce?
RELUARE
Sufăr de hiperekplexie, așa că mă sperii foarte ușor.
E bine de știut.
Eu nu râd mult,
dar am avut o expresie suferindă de la vârsta de 12 ani...
cu care mă lupt.
Minunată revenire. Știi?
Dacă nu ar fi fost filmat,
nimeni nu ar fi știut că ai râs.
Deci...
Mi s-a părut că rahatul fals va smulge râsete.
Sunt supărată pe mine.
Tom Green, cu farmecul său dezarmant, îmi pune un rahat din plastic în față.
În mod normal, aș zice: „Ești serios?” Și în loc de asta m-am pornit...
Pentru că, în emisiunea asta, am interpretat asta ca un flirt.
Corect? Cred că e destul de evident.
Dar așteaptă. Nu e doar ea.
Mai e ceva.
Unul dintre voi crede că a scăpat cu fața curată,
dar am verificat caseta.
În regulă.
Care este penisul tău ideal?
Dacă ar fi o cafea Starbucks, ai vrea să fie una mare.
Și dacă ar avea spumă, ai vrea o spumă groasă.
Corect? Ca o ceașcă.
Debra, asta e pentru tine.
Nu îl iei!
Deci, chiar se uită?
Da! Sunt 400 de camere nenorocite aici!
Am crezut că vom fi priviți rar.
- Dacă tot ești aici, putem să râdem? - Da.
Slavă Domnului.
Dați totul afară. Să se calmeze furtuna.
Nu e genul ăla de emisiune.
Dar, mai important, să fiți mai buni.
- Bine? - Bine.
Fiți mai buni!
Da, am un subiect!
Doamnelor și domnilor, grunge fără drept de autor!
Da.
Caroline și Deb au cartonașul galben de început de petrecere.
Dacă râd iar, vor ieși din joc.
Jucați, copii!
Îmi pare rău.
Nu! Văd acest lucru care bâzâie în mâna ta!
Lumina e încă albastră.
- Nu, stai, zgomotul ăla se stinge... - Acolo mergem.
- Asta e. - Acum începem.
Acum râsul moare.
Oprește-te, Caroline.
- Față împietrită, acum. Asta e. - Da.
Vremuri distractive.
Când primești cartonaș de avertizare,
e ca și cum ai fi o balenă care caută oxigen.
- Ăsta e momentul nostru. - Da.
Colin, de ce nu faci un dans la acea bară.
- În regulă. - În regulă?
De ce te concentrezi pe mine?
Am crezut că a fost o cerere.
- Deb a vrut-o. - Nu! Nu. Eu sunt bine.
Ce e dansul ăsta al lui Colin? E groaznic.
Dumnezeule! E frumos pentru că e romantic.
Acolo e contactul vizual.
Deb, ești atât de lipsită de romantism încât crezi că e romantic.
Asta e problema.
Cred că e un cartonaș roșu cu numele Debrei pe el.
Pot fixa pe un microfon.
Am studiat radiodifuziune la Colegiul Algonquin.
Bravo! A venit tatăl lui Tom.
E arătos!
Doamne, ce haină amuzantă!
Suntem gata.
Cine râde la urmă... câștigă, e minunat să fiu aici în seara asta.
A fost cald afară, în Toronto, astăzi.
Cât de cald?
Atât de cald că am văzut o vrabie răcorind viermele într-o cafea cu gheață.
Nu? Nimeni?
Am nevoie de puțin ajutor, Orin.
A fost cald afară în Toronto astăzi.
Cât de cald a fost?
Era atât de cald la bazin,
că am văzut doi șobolani făcând schi pe bețe de înghețată.
Mulțumesc foarte mult. Atunci să mai încercăm una.
Pentru că sunt mici.
Chestia asta e pornită? Bine.
Era cald afară. azi în Toronto, Colin.
Cât de cald a fost?
A fost atât de cald încât am folosit cinci flacoane de deodorant.
Și asta doar pe șoferul meu de taxi.
Pentru că miroase urât.
Tom spunea aceeași glumă.
- A fost cald azi în Toronto. - Iarăși...
- A fost cald afară în Toronto azi. - Și iarăși...
- A fost cald afară. - Și iarăși...
A fost cald azi.
Ține prea mult și devine atât de incomod.
E atât de amuzant pentru că vrea neapărat să fie.
E ca și când „Te fac să te simți ciudat,” și asta e amuzant.
Era așa de cald, că l-am văzut pe diavol la market,
furând un aparat de aer condiționat.
Asta e tare de tot.
Greu de mulțumit public!
Mae e aproape să cedeze.
Era atât de cald, că am văzut o veveriță luând nucile cu mănuși de bucătărie.
Am știut de la început că Tom o să fie kryptonita mea.
Repetiția și trupa, acolo...
Oh, Doamne, asta a fost greu.
Suntem gata să ne prăbușim, omule.
Week-end greu pentru taximetristul meu din Toronto.
Din cauza artificiilor ilegale, a avut un accident care i-a pus capăt carierei.
Așteptați. Nu, așteaptă poanta, Orin.
E una bună.
Un taximetrist a suferit un accident care i-a pus capăt carierei.
Și-a pierdut degetul mijlociu.
În regulă.
Ei bine, vă mulțumesc foarte mult.
Un public foarte pretențios. Ce ne vom face?
Aproape. Foarte, foarte aproape.
Am uitat cât de mult îmi plac glumele proaste.
- La naiba! - Haide, să continuăm, trupă!
Dă-mi un do minor, haide!
Să începem petrecerea!
Hai să ne distrăm puțin!
Nu.
La naiba, își acoperă gura. Stânga, dreapta și centru.
N-au dreptul.
Haideți, toată lumea! Cântați, știți cuvintele!
Nici măcar nu știu ce facem!
Ce facem aici?
Sfinte Sisoe! I-a dat cu sticla în cap!
- La naiba! - La naiba! Mae nu se prostește.
Și ce dacă?
E totul de spart? Lasă-mă să încerc asta.
Neisprăviților. Nu faceți asta.
În ceea ce mă privește, te pun în cutia de penalizare.
- Tu ai fost? - Tu ai fost.
- Nu prea cred. - Nu sunt eu!
Nu pot fi eu. Nu am fost eu.
Le spui o dată, le spui de o mie de ori.
Nu-i poți învăța pe oameni să asculte.
Ies? Ies. Am râs?
A fost o infracțiune.
- Două infracțiuni, de fapt. - Doamne!
Toată lumea să se uite la televizor.
Sper că alea nu sunt sfârcurile tale.
Mă uit în jur ca la zei
pe care îi urmăresc. Sunt toți staruri rock, titani.
Sunt toți foarte amuzanți.
Sunt în mijlocul unei glume!
Ești în situația asta și îți zici: „Cred că sunt pe ciuperci.”
Doamne!
Lui Mae îi plac sandvișurile mele cu brânză.
Nicăieri nu e sigur.
Ce dracu'?
E ca un episod din Zona Crepusculară.
Doamnelor și domnilor!
E primul cartonaș roșu!
Ce naiba e emisiunea asta?
Subtitrarea: Anca Benea
redactor Cristian Brînză