Når de dimitterer fra universitetet,
får elever ofte at vide, at ventetiden endelig er forbi…
I dimitterer lige om lidt,
jeres rejse gennem livet starter lige om lidt.
…og at de nu er klar til succes, klar til alt.
Du er dygtig til din profession.
Du er klar til at arbejde, uanset hvilket arbejde det er.
Du er klar til at lege livets leg.
-Livets leg. -Livets leg.
I spillet Game of Life, et klassisk brætspil,
er spillernes første beslutning, om de skal på universitetet.
For at betale for det skal man låne penge, men det er fint.
Med eksamen kommer højere løn.
Du betaler din gæld uden problemer,
og du køber et hus, bliver gift og fylder din minivan med børn.
Sådan er det i spillet, og også for nogle i den virkelige verden.
Men for andre går det ikke lige så let eller hurtigt.
Studielån kan lede til skuffelser og være en blindgyde.
Det burde være positivt.
De tror, de erhverver muligheder, men faktisk erhverver de gæld.
En dag loggede jeg på for at tjekke mit studielån.
Jeg klikkede på "Optag" og fangede min egen reaktion.
Jeg startede med 80.000. Jeg har betalt i ti år.
Det samlede beløb, jeg har betalt, er på 120.000 dollars,
og jeg skylder stadig 76.000.
Hvordan f… er det muligt?
Der eksisterer nu over 1,7 billioner dollars i studiegæld,
og næsten 45 millioner amerikanere modtager hver måned en regning på gæld.
Den samlede studiegæld er tredoblet på under 15 år.
Amerikanere skylder nu mere på studielån end på billån eller i kreditkortgæld.
Det er en krise, vi skal tage os af.
Hvorfor drukner så mange mennesker i studiegæld,
flere år efter de er færdige?
Og hvad kan vi gøre ved det?
God uddannelse er god forretning.
Vi kan ikke møde det moderne livs kompleksitet
med forældede skolesystemer.
Tror I, at Kina skærer ned på uddannelse lige nu?
Unge amerikanere betaler prisen,
nogle har flere tusind dollars i studiegæld
for en uddannelse uden jobudsigter.
At fravælge universitetet er som at få en ansigtstatovering.
Jeg når vist ikke at få styr på det.
Studielån er virkelig noget rod.
STUDIELÅN
Det hele startede i 1957, da Jorden fik en ekstra måne.
Det var overskriften…
MÅNE
…men det russiske navn var Sputnik.
Den var på størrelse med en badebold
og blev kastet ud i rummet af en sovjetisk raket.
Enhver med en nogenlunde radio kunne lytte til dens svage biplyde,
mens den for omkring kloden.
Rumkapløbet var begyndt.
To måneder senere forsøgte USA at sende sin egen satellit op…
…med mindre succes.
Sovjetterne hånede deres rivaliserende supermagt.
De spurgte spøgende, om USA ønskede støtte som tilbagestående nation.
Præsident Dwight Eisenhower talte til sine nervøse vælgere.
Kære borgere.
Mit emne i aften er videnskab og national sikkerhed.
En af vores store mangler er,
at dette land ikke har prioriteret videnskabelige uddannelser
og videnskabens plads i nationens liv.
Mindre end otte procent af amerikanerne havde en bachelorgrad,
og de fleste af dem var hvide og mænd.
Nogle gik på dyre privatskoler.
Andre gik på offentlige universiteter med billig statsstøttet undervisning.
Men nogle havde alligevel ikke råd.
Studielån var ikke en mulighed,
for bankerne ønskede ikke at uddele penge til teenagere.
I efteråret 1958 underskrev Eisenhower National Defence Education Act.
Den indeholdt et låneprogram for studerende
med talent for videnskab, matematik eller polyteknik,
og som lovede ikke at forsøge at vælte regeringen.
Alle håbede, at de studerende ville hjælpe USA med at slå sovjetterne
i deres videnskabelige kolde krig.
Få år senere udvidede præsident Lyndon Johnson programmet
ved at underskrive Higher Education Act.
Loven skabte et låneprogram med lav rente for alle, ikke kun videnskabsnørder,
og lavindkomststuderende fik stipendier, der ikke skulle betales tilbage.
Denne nation kan ikke foretage en klogere eller mere indbringende investering.
Og den investering betalte sig.
Idéen om Amerika som supermagt…
Det er et lille skridt for menneskeheden…
…afhænger af, at arbejdsstyrken og samfundet er højtuddannede.
Føderal investering i højere uddannelse
har åbnet flere døre for flere farvede,
for fattige og marginaliserede.
En højtuddannet befolkning gavner alle.
Når flere går på universitetet,
er der mindre kriminalitet, sygdom og afhængighed af bistandshjælp,
den slags, der koster regeringen penge.
Flere amerikanere vælger universitetet.
Flere og flere af dem afhænger af lån,
og selve lånene bliver større og større.
Resultatet? Et land med en enorm bunke studiegæld.
Det er nemt at skyde skylden på universitetspriserne.
Det er sandt, at udbudspriserne er steget,
men de fleste betaler meget mindre.
Privatskolers faktiske pris har været uændret de sidste 20 år grundet tilskud.
Men udgifterne til offentlige skoler,
hvor omkring tre fjerdedele af bachelorgraderne tages, er fordoblet.
Meget af dette er resultatet af den sidste lavkonjunktur.
LAVKONJUNKTUR
Staterne skærer fortsat ned på højere uddannelse.
Når staternes budgetter bliver strammere,
er uddannelse en af de første ting, der forsvinder.
Da det skete, blev alle de omkostninger pålagt familierne.
Regeringens investering i højere uddannelse
har ikke holdt trit med behovet.
Stipendier til lavindkomststuderende
dækkede 79 % af udgifterne til undervisning, bolig og mad,
men nu dækker de kun 29 %.
Desuden tager flere en overbygning, som ikke dækkes af føderale stipendier.
Hvem betaler så?
En billion dollars i studiegæld.
Regeringen plejede at bruge det samme beløb på stipendier og lån,
men det er slut.
Regeringen nationaliserede studielånene,
oversvømmede markedet med dem og opfordrede unge til at optage dem.
Jeg var kommet igennem mit bachelorstudie uden studielån,
og så lånte jeg omkring 80.000 til jurastudiet.
Med en typisk tiårig låneaftale
ville hun betale det tilbage plus 31.000 i renter,
og hendes månedlige afdrag ville være over 900 dollars.
Da jeg var færdig, rakte min løn ikke til at tilbagebetale lånene.
Så jeg har udsat mine lån.
Så hun har sat afdragene på pause, men der løber stadig renter på,
og i mange låneaftaler tilføjes ubetalte renter den samlede gæld.
Så nu skal Holly betale endnu flere renter,
fordi hun betaler renter af sine ubetalte renter.
De 31.000 kan nemt løbe op på mere end det oprindelige lån.
Så planen var at tjene en masse penge. Advokater tjener mange penge, ikke?
Kandidater kan forvente at tjene 76.000 om året,
men det er et karrieregennemsnit.
Det tager 14 år at nå så langt, og i begyndelsen tjener de meget mindre.
Især hvis de dimitterede efter en lavkonjunktur.
Mange har oplevet at befinde sig i en økonomisk konjunktur,
hvor deres uddannelse ikke lønner sig.
Stressen og presset ved alt det har holdt mig fra at lægge fremtidsplaner.
Jeg troede ærligt talt, at jeg havde styr på det hele,
og så fandt jeg ud af, at jeg faktisk er totalt bagud.
Man ser på gælden og tænker:
"Jeg får nok ikke en familie."
Det har altid føltes tyngende.
Nogle gange havde jeg ikke råd til at få noget at spise.
Det er helt sikkert en personlig krise for millioner af mennesker,
hvis udsigter ødelægges af en gæld, de ikke kan slippe ud af.
Det er grunden til, at så mange 20-årige bor hos deres forældre.
Det er grunden til, at jeg aldrig blev husejer.
Det er grunden til, at så mange unge ikke starter en familie.
For 50 år siden kunne man med en universitetsuddannelse
få råd til at købe et hus og få et par børn.
Og selv om lønningerne er steget siden da,
er udgifter til bolig og børnepasning steget hurtigere.
Tilsæt afdrag på studielån, og det liv bliver umuligt at opnå.
Folk, der ikke går på universitetet, kan undgå gæld,
men det kan ende værre for dem.
For 50 år siden havde de også råd til hus og børn.
Men i dag er det meget sværere. Deres lønninger er faktisk lavere nu.
Det er en uholdbar situation for ikke-universitetsuddannede arbejdere.
Man skal gå på universitetet, som økonomien er nu.
Men man kan kun betale for det med lån.
Er det et valg?
Nej, det er ikke et valg. Det er et falsk valg.
Universiteterne står ret stærkt.
De har et vigtigt produkt, og de kan sætte den pris, de ønsker,
fordi folk kan tage lån for at betale det.
Og der er ikke mange konsekvenser, hvis kandidaterne ikke klarer sig godt.
Hvis man ville lave et system, der kostede for meget, ville det ligne
vores system for højere uddannelse.
Og der er en særlig type skole, der benytter sig af dette miljø:
profitbaserede universiteter.
Jeg kom på sådan et lige efter gymnasiet.
Disse skoler skal tjene penge til deres aktionærer,
så de bruger mindre på undervisning og mere på reklame og rekruttering.
Der var en reklame… Den kører nok stadig.
"En dag, en nat, lørdag er all right"
Online er fint Om natten, når som helst
Som mor til to små børn med to eller tre jobs
var det, der interesserede mig, selvfølgelig at få en uddannelse
og finde ud af, hvordan jeg kunne klare det hele.
Profitbaserede universiteter henvender sig til den slags mennesker.
Hvad hvis du kunne blive bachelor eller kandidat
ved et ledende universitet, mens du er hjemme?
Det passede tidsmæssigt. Det økonomiske var nemt.
De hjælper dig efter arbejde eller før arbejde. Det er nemt.
Sælgeren var fuldstændigt over mig:
"Hvad har du lyst til?"
"Jeg vil gerne læse videospildesign."
"Det er perfekt. Vi har videospil."
Lige meget, hvad jeg sagde, så var det perfekt.
De virkede så interesserede i mig, så derfor blev jeg interesseret i dem.
Det er institutioner, der retter sig mod sårbare grupper.
Folk, der føler sig udeladt fra traditionel højere uddannelse.
De går efter lavtlønnede.
Jeg var kassedame.
Jeg var byggearbejder.
Arbejdende forældre…
-Enlig mor. -Enlig far.
-…veteraner… -Jeg var i Irak tre gange.
Og de præsenterer denne pakke med et fedt job eller en god fremtid.
De hjalp med jobsøgningen.
Han gik i detaljer om,
at de ville hjælpe med jobsøgning i videospilbranchen,
at 100 % fandt arbejde bagefter.
Men jeg fandt jo ud af, at det ikke var sådan.
Jeg lærte slet ikke videospil.
Mindre end otte procent af låntagerne går på en profitbaseret skole,
men de repræsenterer næsten 30 % af misligholdelse af studielån.
Misligholdelse er at skylde flere afdrag på lån.
Misligholdelsesgraden er faktisk lavest hos dem, der skylder mest.
De har uddannelser og højere indkomster.
Og den er højest hos dem, der skylder mindst.
Mange af dem startede på en uddannelse, ofte profitbaseret,
men kunne ikke afslutte den.
I 2019 var cirka en ud af ti låntagere skyldig i misligholdelse.
Millioner af mennesker. Og det tal forventes at vokse.
Det har langvarige og drastiske konsekvenser for dit liv.
Når din kreditværdighed slutter, forfalder hele saldoen.
Forbundsregeringen er utroligt dygtig til at opkræve.
De kan trække dig i løn eller af din selvangivelse.
De tager sig betalt af din pension,
og da den om få år bliver min eneste indkomst,
så må det bare ikke ske for mig.
Forbundsregeringen kan bogstaveligt talt opkræve dit studielån,
indtil du ligger i graven.
Misligholdelse er også hyppigere blandt farvede.
Næsten 33 % af sorte amerikanere, der gik på universitetet for ti år siden,
har misligholdt deres gæld.
Mange af dem kommer fra familier,
hvor der ikke var råd til universitetet, som mig selv,
og mange af dem skal arbejde for at forsørge sig selv og deres familie.
Med hensyn til ansættelse
så ved vi, at sorte får mindre i løn end deres hvide kolleger
for det samme job.
En af de vildeste statistikker er,
at sorte kandidater misligholder mere end hvide, der aldrig læser færdigt.
Studerendes gældskrise er en borgerrettighedskrise.
Vi ser, at studiegæld betinger ulighed i indkomst
og racemæssig ulighed.
De mennesker, dette system skulle hjælpe,
får faktisk de værste resultater.
Vi har forsøgt at løse problemet i generationer nu.
Nye beslutningstagerne finpudser systemet på forskellige måder.
For eksempel tilbyder USA nu indkomstbaserede afdragsplaner
med afdrag baseret på månedlig indtægt.
Hvis tingene går skævt, hvis man ikke får et job,
eller lønnen er lav, betaler man meget mindre.
Men der er flere versioner af programmet,
og det er forvirrende med forskellige regler og papirarbejde,
og nogle gange glemmer låneservice at gøre opmærksom på sin eksistens.
De ville sige det, hvis du vidste, hvad du skulle spørge om,
men de tilbød aldrig informationen.
Så i årevis gik jeg glip af indkomstbaseret tilbagebetaling,
fordi jeg ikke kendte til det.
Så ring til din låneserviceagent og spørg.
Hvis de nævnte programmer var nemmere at bruge,
ville det hjælpe med at løse denne krise.
Det virker for andre lande, som Australien.
På Purdue University i Indiana, hvor Mitch Daniels er rektor,
prøver de en slags privatiseret udgave af indkomstbaseret tilbagebetaling:
indkomstandelsaftaler.
Det er som at spare op til universitetet efter universitetet.
Purdue Universitet og andre investorer, velhavende studerende og en hedgefond
satser på studerende
og betaler deres undervisning mod en andel af deres indkomst senere.
Risikoen flyttes fra den studerende til investoren,
og jeg synes, at skoler burde være ansvarlige,
hvis de uddannelser, de formidler,
ikke hjælper deres kandidater til at klare sig godt i verden.
Kritikere hævder, at programmerne blot er en ny ureguleret måde
at få studerende til at stifte gæld på.
At flytte til et nyt låneprodukt især lige nu,
hvor vi allerede befinder os midt i en studiegældskrise,
giver ingen mening.
Regeringen har forsøgt at regulere universiteterne,
især de profitbaserede, på andre måder.
Undercover-agenter har efterforsket deres sælgere,
sagsøgt flere af dem for rovudlån og skabt en ny regel.
Reglen om lønnet beskæftigelse er, at man ikke må opkræve mere,
end kandidaten kan forvente at kunne betale tilbage.
Så enkelt.
Otte hundrede erhvervsprogrammer opfyldte ikke standarden,
og 98 % af dem var profitbaserede.
Tilmeldingerne til profitbaserede skoler, som var steget i 00'erne,
begyndte at lide under al den dårlige omtale. Og så…
Den forrige regering brugte reglerne mod skoler,
den ikke kunne lide.
Denne regering er fast besluttet på at råde bod på det overgreb.
Med minister Betsy DeVos ved roret
skrottede Trumps undervisningsministerium Obama-æraens forordninger.
De seneste år har vi set fornuftige regler blive trukket tilbage.
Og så udløste pandemien en ny krise…
…hvilket medførte nye problemer for studerende og universiteter.
Men ikke dem alle.
Vi ser en nedgang i tilgangen til videregående uddannelser,
men gæt, hvem der har fremgang.
Den profitbaserede sektor.
Politiske ledere har skændtes om højere uddannelse i årtier,
og mange af dem gik på universitetet i 60'erne og dimitterede uden gæld.
Men flere og flere mennesker med magt har personlig erfaring med studielån.
Mens jeg betaler af på min studiegæld,
sender jeg min datter på universitetet om under et år.
Da jeg kom i senatet, havde jeg stadig studiegæld.
Nogle måneder var mine afdrag højere end huslånet.
Jeg betalte bogstaveligt talt af på min studiegæld,
mens jeg sad her i denne stol.
I dag har cirka en ud af seks amerikanske vælgere studiegæld,
og de venter på at se, hvad de folkevalgte vil gøre.
De familier, jeg har talt med, de enkelte låntagere,
sidder og ser folk pege fingre ad hinanden,
og de vil bare have hjælp.
Vil I for alvor styrke økonomien?
Så giv mig samme støtte, som I giver General Motors,
og luftfartsindustrien og de allerrigeste,
og giv mig de skattelettelser, Amazon og alle de andre firmaer får.
Giv alt det til de studerende,
og lad os se, hvad der sker.
Joe Biden er nu i Det Hvide Hus.
Tror nogen, at 12 års uddannelse er nok til at være i middelklassen i vor tid?
Vi burde se på universitetsuddannelse på samme måde, som vi ser på
det at tage en folkeskoleuddannelse.
Derfor går jeg ind for gratis universitetsuddannelse.
Den idé er blevet mere og mere mainstream.
Alt for mange politikere i dag støtter
den lumske idé om, at regeringen skal give gaver.
Men pas på.
Det er et socialistisk overgreb på højere uddannelse.
Når en politiker bruger ordet "gratis",
bør skatteyderne straks lukke deres venstre baglomme.
Ifølge en analyse vil gratis offentlige universiteter
for studerende med lavere indkomst koste flere milliarder,
men det vil gå lige op efter ti år
grundet en stigning i skattepenge fra nyuddannede.
Og til folk, der allerede er i gæld,
siger Biden, han vil eftergive noget af gælden.
Hvis man eftergiver studiegæld,
kan man få 80 til 100 milliarder dollars tilbage i økonomien hvert år.
BNP vil stige.
Uddannelse er til alles fordel.
Det er nødvendigt for at kunne konkurrere ikke kun her, men på verdensplan.
Ethvert land, der uddanner bedre end os, vil vinde over os.
Sovjetunionen er måske forsvundet, men der er nye rumkapløb
og nye grænser for teknologi og innovation.
Det er dit lands pligt
at give alle børn født inden for disse grænser
al den uddannelse, de kan klare,
hvis vi skal bevare vores frihed i en meget konkurrencepræget verden.
Tekster af: Else Katrine Nielsen