V roce 1958 zažívalo Fresno v Kalifornii rychlý růst.
Mělo hezké centrum, zcela nové nákupní středisko
a rozrůstající se předměstí.
Zkrátka to bylo docela obyčejné americké město.
A taky ideální místo pro jeden z nejodvážnějších experimentů kapitalismu.
V září téhož roku přišel 60 000 obyvatelům Fresna poštou plastový obdélníček
s vyraženým jménem a adresou, tajemným číslem, datem expirace
a nápisem BankAmericard.
Představte si, že jste nikdy neměli kreditku a pak vám přijde poštou.
A řeknou vám, že na tomhle kousku plastu je nahráno 500 dolarů.
Dnes by to v přepočtu bylo 4 500 dolarů.
Můžete je utratit, jak chcete.
Kreditní karty umožnily spotřebitelům dosud nevídanou svobodu v nakupování.
Prodávaly se jako dokonalý balíček.
Luxus a pohodlí v jednom balení.
Netrvalo dlouho a karty BankAmericard měly miliony lidí.
A zamilovali si je.
Své karty využívali k nákupům veškerých vymožeností střední třídy.
Ale mnoho z nich to Bank of America nesplatilo.
Během prvních několika let přišla tato banka asi o 15 milionů dolarů.
A nechtěla, aby se to opakovalo.
Dnes má průmysl kreditních karet hodnotu bilionů
a v peněženkách po celém světě jsou tisíce různých kreditek.
- Berete Master Charge, že? - Master Charge? Jistě.
Po desetiletí se kreditky prodávaly jako vstupenka do lepšího života.
Dostanete se všude, kam jen chcete, včetně první řady.
Ale pro mnoho lidí se z tohoto slíbeného snu stala spíše noční můra.
Zhruba čtyři z deseti Američanů mají na kreditce dluh.
A jeden z deseti se nedožije jeho splacení.
Osvobodily nás tedy vlastně kreditní karty?
A jak na nich neprodělat?
Kam se může slušná rodina obrátit o pomoc?
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Prodavači i zákazníci se bojí rostoucích dluhů.
Jako bychom každý měsíc udělali jeden krok vpřed a dva vzad.
Je těžké spočítat úroky, které vám každý měsíc účtují.
A pak existuje i roční úroková sazba. A měsíční. Dokonce denní.
Co budeme dělat, Johne?
Potřebujeme peníze na zaplacení účtů za potraviny a doktora.
Nevím, drahá, ale na něco přijdeme.
KREDITNÍ KARTY
Kredit je jednoduchý, ale radikální nápad.
Existuje někdo, kdo má peníze navíc a je ochotný je půjčit.
A někdo další, kdo právě teď potřebuje peníze a později je splatí.
Dávat tyto lidi dohromady bylo vždy motorem ekonomiky.
Lidé, kteří mají naspořeno, často investují či půjčují
a doufají v podíl na zisku.
Ale to znamená vyřešit centrální dilema.
Riziko.
Kredit znamená úvěr,
ale toto slovo vzniklo z latinského slova credere, tedy věřit.
Když jste si dřív kupovali něco velkého, šli jste do banky a požádali o úvěr.
A tam posoudili tři věci:
Vaši schopnost úvěr splatit.
Pan Morton vlastní místní železářství a ví se, že je to schopný podnikatel.
Zdá máte dostatek úspor na splacení, případně něco, co vám mohou vzít.
Čím za tento úvěr můžete ručit, pane Browne?
A vaši pověst.
Jelikož banka ví, že pan Morton je spolehlivý člověk,
může si být bankéř jistý, že pan Morton úvěr splatí, až k tomu nastane čas.
Nebyl to příliš vědecký způsob posouzení rizika,
takže lidé, kteří získali kredit, byli:
Cituji: „Zodpovědní muži.“
To znamená bílí a ze střední třídy.
Ale pak přišly počítače.
Najednou tyto banky měly k dispozici ohromné studnice dat,
ze kterých zjišťovaly, komu půjčit.
Banky přestaly lidi soudit na základě klepů
a začaly používat tzv. úvěrová skóre,
složité statistické modely,
které mají předpovědět, jak riskantní je půjčit vám peníze.
Podle někoho to není fér,
jiní namítají, že to není skutečná projekce,
ale prostě máme tento nástroj,
který bankám umožňuje vás posoudit úplně stejně jako všechny ostatní.
Nejpoužívanější americké skóre má hodnoty od 300 do 850.
Hodnota nad 700 znamená, že máte dobrý kredit, jste důvěryhodní.
Ale pokud máte skóre pod 650, jste považovaní za rizikové.
Dobré skóre vám tedy dává šanci na jedny z nejlepších typů úvěrů.
Taky se objeví, když se ucházíte jako nájemník o bydlení.
Pronajímatel chce vaši úvěrovou historii, aby měl jistotu, že zaplatíte.
Tato čísla nejsou jen pouhé číslice.
Jsou to charakteristiky nás jako lidí.
A nejsnazší způsob, jak získat úvěrovou historii? Kreditní karta.
Všechna tato data pomohla spoustě lidem získat úvěr.
A také pomohla věřitelům vydělat na nich mnohem víc peněz.
Jmenuji se Elena Botella. Pět let jsem dělala v bance Capital One.
Kreditní společnosti provádějí doslova desítky tisíc experimentů ročně,
aby přišly na to, jak na každém člověku vydělat co nejvíc peněz.
To ale znamená, že každý z nás hraje podle trošku jiných pravidel.
Existují dvě hlavní skupiny klientů.
Ti, kteří dluh každý měsíc splácí, a ti, kteří ne.
Nejprve jsou tu lidé, kteří každý měsíc splatí svůj dluh.
A pak ti, kteří ne.
Při pohledu na dospělé Američany zjistíte, že 40 % z nich nestíhá splácet,
dalších 40 % kartu stíhá splácet a 20 % žádnou kreditku nemá.
Ideálně chcete být mezi těmi, co splácet stíhají.
Co se týče úvěrů, je dobré být nudný.
Plaťte účty včas a snažte se nemít na kreditce dluhy.
Těmto lidem se kreditky často vyplatí,
získávají odměny, nějaké další výhody, trošku je to chrání před podvodem.
A přitom si zlepšují úvěrové skóre.
Jsou pak spokojení se svými kreditkami.
Ale kreditní společnosti nejsou vaši spoluhráči, nýbrž protihráči,
proto prý pro lidi, co splácejí včas, mají vlastní označení.
Splácíte-li své dluhy, vidí vás bankéř jako budižkničemu.
Budižkničemu.
Ten klient je budižkničemu. Nic nám z něj nekápne.
No, to není tak docela pravda.
Když použijete kreditku, je obchodníkovi účtován manipulační poplatek.
Ten může být různě velký. Obvykle je to od méně než dvou procent
až po čtyři procenta.
Pokud své kreditky splácíte včas, nevydělává kreditní společnost na vás,
ale vydělává na vašich platbách.
Třeba taková černá karta Amexu, oblíbená mezi celebritami a boháči.
Nejde o prachy? Špatný číslo. Já používám černou kartu.
Cestou si vyber černou kartu.
Dostaneš černou kartu. Bez limitů.
V roce 2014 si jeden čínský miliardář koupil tento šálek za 36 milionů dolarů
a zaplatil ho svou černou kartou.
Protože průměrný poplatek jsou tři procenta,
tak si Amex z tohoto jediného prodeje mohl přijít na víc než milion dolarů.
V tomto oboru je veliká konkurence.
Banky bojují o tyto bohaté zákazníky.
Někdo tomu říká „válka odměn“.
A dá se říct, že vítězí tato karta, Chase Sapphire Reserve.
Když v roce 2016 přišla na trh, nabízela startovní bonus 1500 dolarů.
Byla tak populární, že Chase došel kov, ze kterého se karty vyráběly.
A za pár měsíců…
Kreditka Sapphire Reserve od Chase povede k nižším ziskům firmy.
Chase na té kartě ztrácí 200–300 milionů.
Tyto ztráty jsou způsobeny štědrými odměnami,
které mají nalákat zákazníky.
Chase to netrápilo.
Karta byla velice úspěšná. Stála 200 milionů, ale to se nám vrátí.
- Další fake news. - Kéž by to byla ztráta 400 milionů.
Ten startovní bonus byl totiž jednorázový náklad,
ale platby zákazníků přinesou Chase každý rok víc,
než kolik platí na odměnách.
Ale existuje typ uživatele, na kterém banka tratí peníze. Hacker.
Osobně bych se neoznačil za kreditkového hackera.
Řekl bych ale, že využívám všech možností, které jsou k dispozici.
Tak jo, připravte se na Texas!
V hotelu Bellagio jsem bydlel zdarma, protože jsem používal kreditky.
Létal jsem letadly a bydlel v hotelech, o kterých by mě to nenapadlo.
Byl jsem na Bahamách, v Austinu, v New Yorku, v Los Angeles.
Brian je tzv. superuživatel kreditek, využívá triky kreditek proti nim,
aby maximalizoval odměny, vyhnul se poplatkům a neplatil úroky.
V tuhle chvíli mám asi 13 aktivních kreditek,
ale celkově jich mám spíš 20 až 30 a víc.
Nosí je ve zvláštních pouzdrech.
Tohle je hlavní, tohle záložní.
Tohle je zlatá karta na zakázku, 24karátová.
Vše má zapsané v podrobné tabulce.
V tabulce mám zapsaných 14 karet,
asi šest jich vyžaduje větší pozornost.
Mám 1,5 milionu, možná dva miliony bodů.
Když přijde na kreditky, používám jich hodně,
záleží, co je zrovna za období nebo za co konkrétně zrovna platím.
Rozhodně zabere spoustu úsilí si to všechno ohlídat.
Všechny tyto odměny částečně hradí manipulační poplatky.
Proto můžete narazit na takovéto nápisy.
Poplatky American Express jsou extrémně vysoké,
proto někde berou jen hotovost.
Nechtějí platit žádné poplatky.
Kreditky nejsou drahé jen pro obchodníky, ale i pro spotřebitele.
Obchody zvyšují ceny, aby tyto poplatky pokryly.
Pokud takovou nóbl kartu máte, vrátí se vám to na odměnách,
ale pokud máte obyčejnou kartu, platíte debetní kartou nebo hotově,
tak akorát platíte víc a vlastně dotujete vlastníky nóbl karet.
Podle jedné studie ti, co platí hotově, v podstatě dávají domácnostem s kreditkou
každý rok více než 1 000 dolarů.
Můžete vidět, že to vytváří obrovský přesun bohatství
z nízkopříjmových rodin na ty vysokopříjmové.
Nízkopříjmové rodiny jsou spíše ty, co nestíhají splácet,
tedy největší zdroj příjmů kreditních společností.
A to kvůli drobnosti zvané úrok.
Řekněme, že za ledničku utratíte 1 000 dolarů, ať to zaokrouhlíme.
Když vám přijde účet za kreditku, bude vás lednice stát přesně tolik.
Těch 1 000 dolarů byla v podstatě bezúročná půjčka.
Ale co když na tu lednici nemáte?
Hned další den na těch 1 000 dolarech začnou naskakovat úroky.
Kolik přesně? To záleží na vašem RPSN, roční procentní sazbě nákladů.
Máte-li dobré úvěrové skóre, může to být jen 12 %,
ale taky to může být až 23 %.
Průměr je kolem 16 %
a každý den bude ta částka narůstat.
Každý den dlužíte o něco víc. A pak vám přijde výpis.
Za tento měsíc budete dlužit dalších 13 dolarů.
Ovšem neplatíte úroky jen z toho základu 1 000 dolarů,
platíte také úroky z úroků.
Takže každý měsíc poroste váš dluh o něco rychleji.
O měsíc později budete dlužit tolik.
O rok později už to bude tolik.
A pokud s sebou potáhnete ten původní dluh 1 000 dolarů, nakonec…
Zaplatíte na úrocích víc, než kolik jste si původně půjčili.
Existuje důvod, proč Starý zákon i korán zakazují lichvu,
což je starší slovo pro vysoký úrok.
Dante dokonce lichvářům vyhradil v pekle zvláštní místo.
Jsou v sedmém kruhu společně s vrahy.
Úrok může být ďábelská věc.
A Američané, kteří používají kreditky, ho platí hodně.
V roce 2019 to bylo 121 miliard.
Přímo do kapes kreditních společností.
Kreditní společnosti nechtějí, aby lidé každý měsíc všechno splatili,
ale taky nechtějí lidi, kteří dluhy nikdy nesplatí.
Ale mezi těmito dvěma extrémy jsou jejich vysnění klienti,
na jejichž úvěrech banky vydělávají spoustu peněz.
Za tímto účelem využívají spoustu triků.
Nejdřív si musíte vybrat jejich kartu.
Posílání kreditních karet nicnetušícím spotřebitelům už není legální.
Místo toho kreditní společnosti ročně posílají miliardy lákavých nabídek,
ušitým vám přesně na míru.
Těm, co splácí, nabídkou velké výhody.
Ale lidem, co podle nich vše hned nesplatí, nabídnou spíš něco takovéhoto,
skvělou startovní nabídku, první rok zcela bez úroků.
Z psychologického hlediska dojde u spotřebitele k tomu,
že když tyto nabídky uvidím,
začnu přemýšlet o výhodách zdarma.
Na Bahamách. V Austinu. Zcela zdarma. Možná dva miliony bodů.
Začnu přemýšlet, co si koupím,
a přestanu myslet na to, co budu muset zaplatit, abych ty výhody získal.
Například na to, kolik musíte utratit, abyste dané odměny získali.
Nebo následnou vysokou úrokovou sazbu.
A úvěrový limit? Ten vám nedávají, protože věří, že jim peníze splatíte.
Když spotřebitelé vidí nějaké informace, předpokládají, že mají nějaký důvod.
A možná si myslí, že kdokoliv se takhle rozhodl,
má pocit, že jsem tak spolehlivý, že můžu mít tak vysokou výši úvěru.
Obchodní model kreditních společností
u klientů s nízkým úvěrovým skóre se někdy nazývá „low and grow“.
Začnete s malým úvěrem, který pomalu narůstá,
protože podle studií většina lidí tento limit skoro zcela využije.
V průměru: když zdvojnásobíte úvěr, zdvojnásobí se i dluh.
Někdy jsou klienti krátkozrací. A tím myslím,
že mají tunelové vidění. Zajímá je jen to, co je tady a teď.
A je velmi jednoduché s kreditkou utratit příliš mnoho.
Existuje výzkum tzv. bolesti z utrácení. A ten naznačuje,
že různé formy plateb se různí v tom, jak nás bolí z psychologického hlediska.
Podle jedné studie se oblasti mozku spojované s bolestí a strachem
spíše aktivují, když vidíte někoho platit hotově,
než když je vidíte platit kreditkou.
A jakmile se vám nakupí útrata za první měsíc,
přijde vám první účet.
Bude vypadat asi nějak takhle.
V pravém horním rohu je datum splatnosti, výše dluhu a minimální splátka.
Obvykle to jsou tři procenta z dluhu, anebo 25 dolarů, podle toho, co je víc.
Tohle má dobrý důvod. Abyste věděli, kolik zaplatit,
abyste se nedostali do prodlení.
Ale může to vést k tomu,
že spotřebitel zaplatí méně, než by normálně zaplatil,
protože se soustředí na to jedno číslo, které na výpisu vidí.
Tento jev se nazývá kotvení.
Je to tendence našich mozků upřednostňovat první informaci, co vidí.
Když chce loď zakotvit, vyhodí kotvu, která ji drží na místě.
Loď se může stále pohybovat, ale ne moc daleko od kotvy.
Něco podobného se děje v našich mozcích, když vidíme minimální splátku.
Držíme se v blízkosti tohoto čísla.
Kdybyste za tu lednici platili minimální splátky, nakonec byste ji zaplatili,
ale trvalo by to skoro pět let a stálo by vás to dalších 400 dolarů.
Říkají tomu běžecký pás, co nikam nevede. Jedete na minimálních splátkách,
které váš dluh každý výplatní termín sníží jen o maličkou část.
Americké zákony vyžadují, aby výpisy obsahovaly kolonku,
která vám řekne, kolik ušetříte, když každý měsíc zaplatíte víc.
Všimněte si, že je zajímavé,
že v tom výpisu vás nenabádají, abyste zaplatili maximum.
Z mých a nejen mých výzkumů vyplývá,
že u lidí i tak dojde k ukotvení na tuto dodatečnou informaci.
Možná zaplatí více než minimální splátku, ale pořád zaplatí méně,
než by zaplatili, kdyby tam ty informace nebyly.
A jsou i další překážky, které nám kreditní společnosti připravují.
Například dlouhé a složité smlouvy psané drobným písmem,
kde se schovávají všemožné pokuty.
Za pozdní splácení, přesun dluhu na jinou kartu
nebo použití kreditky v bankomatu.
Není náhoda, že se tolik z nás potýká s dluhy.
U mnohých nejde o to, že v jejich neprospěch hraje kreditka,
ale spíš celý systém.
Protože jsem pracovala s kreditními kartami, věděla jsem,
jak to funguje interně,
ale nerozuměla jsem, proč si spotřebitelé půjčují.
A v konečném důsledku jsem se snažila pochopit,
zda kreditky lidem život zlepšují, nebo ne.
V popkultuře jsou spojovány s luxusem, svobodou…
Dal mi kreditku.
A rozhazováním.
Ale Becky, 200 dolarů za spodní prádlo Marc Jacobs?
Spodní prádlo je základní lidské právo.
Realita je ovšem často opačná.
Lidi, se kterými jsem mluvila,
většinou neměli pocit, že by kreditkou rozhazovali.
Platili kreditkou spíše běžné, každodenní výdaje.
Proto má možná dluh na kreditní kartě zvláštní stigma.
Dle jedné studie lidé pravdivě hlásili své hypotéky,
ale tvrdili, že jejich dluhy na kreditce jsou o 40 % nižší než ve skutečnosti.
Většina lidí své dluhy splácí, dokud u nich nenastane nějaká krize.
Najednou přijdete o práci nebo onemocníte
a na pokrytí výdajů použijete kreditku.
Ví se, že jen malá část lidí má spořicí účty.
Pár set dolarů na mimořádný výdaj prostě nemáme.
Konkrétně jde o 400 dolarů.
Celých 30 % Američanů nedokáže pokrýt mimořádný výdaj ve výši 400 dolarů.
A nejlepším řešením je úvěr.
Mnoho lidí používá kreditky jako spořicí účet,
jako kasičku, která se má otevřít v případě nouze.
Jedná se však o velmi drahý způsob, jak platit za své problémy.
V tomhle je veliký rozdíl mezi americkým systémem
a systémem ostatních vyspělých zemí.
Když mají lidé problém, chceme, aby se o sebe postarali sami,
a to svým kouskem plastu.
Během finanční krize v roce 2009 prošel v USA zákon,
který nejhorší praktiky tohoto odvětví zakázal.
Zastavili jsme zpětné navyšování sazeb, co se bezdůvodně objevovalo na výpisech.
Tento zákon drasticky snížil některé poplatky, které musíme platit.
Podle jednoho odhadu ušetřil Američanům 12,6 miliardy dolarů ročně.
Od té doby, co ten zákon prošel, se situace začala proměňovat
a kreditní společnosti se přeorientovaly z modelu založeného na poplatcích
na model založený na úrocích.
Rozhodně, kreditní karty v sobě nesou skvělé poselství.
Už jen zaplatit.
Že jsou skvělým nástrojem, který vám pomůže zlepšit si život,
splnit si své sny a vybudovat lepší budoucnost.
Není to lež, ale musíte se držet určitých důležitých pravidel.
Nenechte kartu, aby si vybrala vás.
Najděte si takovou, která vyhovuje vašim potřebám a má co nejnižší úrok.
Začněte s tím jednoduchým.
Hlídejte si, kdy mají karty splatnost, jaké máte úvěrové skóre.
Soustřeďte se na to a zjistíte,
že můžete využít víc výhod, než byste kdy čekali.
Dále používejte svou kartu jako hotovost.
Možná jste slyšeli, že udržování si dluhu vám zlepší úvěrové skóre.
To je jeden z největších mýtů. Nevím, kdo s tím přišel.
Vyjasněme si to,
vždy je nejlepší splatit každý měsíc celou dlužnou částku. Tečka.
Já kreditky používám jako debetní karty. Nikdy na nich nebudu mít dluh,
i kdyby tam bylo nulové RPSN.
Pokud se už zadlužíte, existují způsoby, jak se z toho vyhrabat.
Stačí s tím začít postupně.
Přemýšlet o velkých číslech nám moc nejde.
Ale přemýšlet o menších kouscích nám jde lépe.
Máte-li dluh 10 000 dolarů a za dva roky nechcete mít žádný,
dělá to 5 000 dolarů ročně.
Kolik to dělá měsíčně? Kolik to dělá každý týden? Každý den?
Pak své platby automatizujte.
Využívejte nástroje, které vám zjednoduší život a přinesou vám jistotu.
Když to zautomatizujeme a řekneme: „Každý měsíc se mi strhne tolik a tolik,“
pak stačí učinit jediné rozhodnutí.
Kreditní karta je mocný nástroj.
A když se vám v životě zrovna nedaří, může vám pomoci udržet se nad vodou.
Ale také může snadno vést k přešlapům.
Nejedná se však o osobní selhání.
Takhle byl celý ten systém navržen.
Překlad titulků: Lukáš Gurník