Akkor kezdjük!
Képzeld el, hogy elutazol végtelen és varázslatos helyekre,
mint Evanston és Pilsen, és talán egy nap,
ha szerencsénk van, talán Schaumburgba.
Az Eredeti Beef of Chicagoland franchise bővített csomagjával
az Orleans Avenue gyönyörű és fenséges szendvicseit
Illinois-szerte kiszállíthatjuk.
A magam, Chi-Chi Zucchero,
Chuckie DeValentino, Albert Schner és Cheese nevében ígérjük,
hogy nap mint nap hozzuk majd
a megszokott Berzanno-minőséget
az étkezde és a kosarak felesleges körítése nélkül.
Nem.
Hallgass, Carmen!
Nem ijedek meg a kék szemedtől.
Azonnal kérem az aláírásodat.
Elfogadom.
Buongiorno, Natalia!
Buongiorno! Grazie.
Élsz még?
Épphogy csak.
Tina a piacon van, és kicsit szűkösen,
de átvészelünk még pár napot.
A hússzállítmányok rendben lesznek csökkentett mennyiséggel…
- Oké. - …és fizetések is lesznek.
Hihetetlen!
- Igen. - Mi az? Nem hihetetlen?
Ha ezentúl minden este olyan lenne, mint a tegnapi,
akkor igen, az hihetetlen lenne.
Mennyi lett a profit?
Nulla.
Nulla?
Az meg hogy a faszba lehet?
Fizetnünk kell az embereket, meg kellett vennünk ezt-azt.
Vennünk kellett egy csomó csövet. Meg kellett javítanunk egy falat.
Pocsék marginnal dolgozunk. Már így is 190-nél tartunk fejenként.
És ha megemeljük?
A 190 különleges alkalomnak tűnik. A 200 már túlzás.
Emlékszel egy párra, akiknek itt volt az eljegyzésük?
Igen. Neillel intéztük.
Hát, Pellegrinónak dolgoznak,
és meghívtak téged egy nemzetközi vendéglátói szemináriumra.
Nemzetközi?
Hol?
Japánban.
Igen.
Válaszolok nekik, jó?
Meg kell néznem a naptáramat.
Sweeps és én…
az utolsó simításokat végezzük az Út a sikerhez ábráin,
és még egy rakás dolog van, ami…
Richard!
El kéne menned.
Mikor ültél utoljára repülőn?
Átgondolom.
Jól van. Gondold át, és majd szólj!
Hány turnus lesz ma este?
Hihetetlen!
- Elvileg megteszi. - Jó.
- Pontosan. - Pontosan.
Én is ezt mondtam neked.
Én…
- Megnézem a tetőt. - Oké.
- Kell segítség? - Nem.
Oké.
Nem. Csinálom.
- Ezt mondtam. - Én is ezt akartam.
- Csak egy csavarkulcs… - Nem. Tartott volna a szalag.
- Nem, nem tartotta volna meg. - De igen.
- Nem volt olyanom. - Nem tartana.
Igazából mi történt?
Nehéz megmondani. Egyszer csak beesett.
Ki esett be?
Ted.
Mit keresett Ted a tetőn?
Őszintén szólva fogalmam sincs.
Csak kioldotta a kötelet.
Oké, ez minden?
Igen, séf.
Több, mint tegnap.
Ez a cél.
Napról napra több?
Igen, de…
- Mi az? - Mindegy, hülyeség. Semmi.
Oké, nem, úgy értem… Mi az?
Tegnap kevesebb alapanyagunk volt.
- Igen. - Minden rosszra fordult.
De ezért volt a legjobb.
Meg akarom ismételni.
- Mi az? Fura vagyok? - Nem, egyáltalán nem.
Utána teljesen fel voltam dobva. Nem tudtam aludni.
- Én sem. - Igen.
De aztán arra gondoltam, hogy az egyik karunk,
többnyire mindkét karunk hátra van kötve, mégis jók voltunk.
Ugye? Az járt a fejemben, hogy még nincs vége.
Még nem írhatjuk le, még nem.
Igen. Mi…
Együtt fogunk küzdeni.
Ez tetszik.
- Nekem is. - Igen, tudom.
Én is tudom.
- Ezért lettél a CDC-m. - Igen.
Ezért!
Jó reggelt!
Nicsak, ki van itt!
Honnan van ez a pad?
A pincéből. A vízszerelők hozták ki.
Leülhetek?
Igen.
- Bocs, hogy nem szóltam… - Bocs, hogy elküldtelek a picsába.
Tudod…
Van egy…
Az agyam egyik felében,
az üzleti felében, ami most nem igazán repes,
folyton arra gondolok: „Az unokaöcsém
tényleg rohadtul csődbe vitte a bizniszemet.”
Ez felhúz.
- Tudom. Ez… - Várj!
Szabályosan forrongok a dühtől.
Olyan, mint amikor a farkamból villámcsapás tör elő,
és kétlem, hogy ez ne volna jogos.
Tudod, mint valaki, aki beléd fektetett,
és úgy megszívatták, hogy azt sem tudja, merre van az előre.
Csak hogy félre ne érts, az én döntésem volt,
hogy belépek a vendéglátás kibaszottul elkúrt, színes világába.
Szóval ami engem illet, ez az én saram, oké?
Ami éppen…
Ez az agyam azon oldala,
amelyikkel melegebb éghajlatra küldtelek.
Bocs, melyik agyféltekéddel küldtél el a picsába?
A másik oldallal.
Azzal az oldallal, amelyikkel…
olyan kurvára szeretlek.
Carm, én nem…
nem akarom, hogy feladd a dolgokat.
Rendben?
Nem hagyhatod abba csak azért, mert nehéz,
vagy mert a senkiházi bácsikád dühös rád, vagy szomorú vagy.
Ebben a családban komoly gondok vannak a kitartással.
Nem a negédesen összetartó éttermi családról beszélek,
- hanem a mi családunkról. - Értelek.
Bárhol is dolgoztam, mindenhol felmondtam,
minden egyes kibaszott helyen, bizony.
Kurvára semmi sem érdekel.
Én csak megyek a pénz után, ami biztos stratégia.
Nézz csak meg, hogy le vagyok égve!
Ismétlem: nem a te hibád, hanem az enyém.
Annyira le vagyok égve,
hogy Komputer és Cheese kék chipes
befektetési cégének jóindulatára kell hagyatkoznom,
és törnöm kell magam, hogy társulhassak Ebrával.
Oké? Ez a helyzet. Szóval nem adhatod fel.
Bocs… Mi van Ebrával?
Azt mondta, beszél veled.
Nem beszélt veled? Valami franchise-ötlet.
Hogy érted? A The Bearrel?
Nem, a The Beeffel.
Szellemkonyhák a kertvárosban… jelentsen bármit is!
Bassza meg. Ez…
Okos gondolat.
Tényleg?
Igen, az.
Nézd, J bácsi! Mindennel, amit mondasz…
egyetértek.
Amiket elmondtál…
Pont ezek miatt kell elmennem.
Leenek igaza volt.
Ilyet rég mondott bárki is.
Igen.
Mivel kapcsolatban volt igaza annak a kis patkányképű gennyládának?
Valami újhoz szakítanod kell a mintákkal.
Tyű!
Kurvára magasröptű.
Ez a hely rendben lesz.
Istenem! Most megint a frászt hozod rám.
Ő az igazi.
Tudom. De a kibaszott éttermek nem azok.
De ez igen.
Honnan tudod, fiatalember?
Megfordultam már párban.
Kérdezhetek valamit?
Ha összejönnék DD-vel,
meg kell kérnem tőled a kezét?
- Ez ügyben felejts el! - Na!
- Próbálok helyesen cselekedni. - Felejts el!
Elvinném vacsorázni.
Kösz, hogy visszahívtál. Én…
Igen?
Tudom, hogy hívtalak titeket, és hagytam pár üzenetet,
de az van, hogy kaptam egy sommelier állást.
Tudom. Őrület! Ez egy családi hely.
Ezer éve itt áll. Ma kezdek, szóval…
Nem. Örülök neki.
Szóval, megpróbálom,
de köszönöm, hogy rám gondoltál, haver.
És sajnálom, ha esetleg cserben hagytalak,
de szólok, ha van valaki, akit beajánlhatok.
Még egyszer kösz.
- Készen állsz? - Naná, haver.
- Gyerünk! - Tarolni fogunk.
- Igen, uram. - Ja.
Oké, ezzel előkészülsz a következő öt napra,
csak kövesd ezt a hétfő reggeli útmutatót!
És egyedül is elvezeted ezt a műveletet.
Király!
Megduplázhatnánk a brióst?
- Igen, akartam is kérni. - Ja.
Az utolsó pillanatos mutatványokat hanyagoljuk!
Ja.
Egyszerre volt inspiráló és kínos.
Pedig láttam tőle nagyobb őrültséget is.
Inkább nem akarom tudni.
Azt a rohadt! Bassza meg!
Gyerünk!
- Csukd be az ajtót! - Hé, mit…
Mit csinálsz?
Én… bassza meg! Azt hiszem, kurva pánikrohamom van.
A francba!
- Elmenjek? - Ne! Maradj csendben!
Oké.
Mire gondolsz?
Nem tudom. Mindenféle szarságra.
A halálra. Mit tudom én!
Jó, de…
Mit gondolsz, mi váltotta ki?
Elmehetnék Japánba.
Richie, ez kurva jó!
Sosem ültem még repülőn.
Sosem ültél még repülőn.
Nem.
Ez…
- Ez ijesztő. - Igen.
Logikus. A repülők a leggázabbak.
Ja, te aztán kurva nagy segítség vagy!
Nem. Csak, úgy értem…
Carmen, már annyit repkedtél! Mondj valamit, ami segít!
- Hát, a repterek szarok. - Baszd meg! Hívd Tinát!
- Bocs. Várj! - Kérlek, küldd be Tinát!
Várj! Oké. Nézd, a repülés okés.
A repülőterek szarok, oké?
Innen a szorongás. Ott vannak az emberek.
Ettől érzed magad pocsékul. A repülés része…
Ja.
Ja, ez igaz, ugye?
Igen, a repülés egész jó.
Olyan…
ami azt illeti, békés.
- Tudod? - Elhiszem.
Igen, a saját világodban vagy.
Zenét hallgatsz.
Hát, én csak hangoskönyveket hallgatok, de…
- Azok is jók. - Ismeretterjesztőt. Azt berakhatom, ja.
Persze.
Talán van valami más is?
Nem tudom.
Nem tudom, én…
Nekem a szorongásom akkor jön elő,
amikor úgy érzem, hogy kilépek a komfortzónámból,
és olyan helyre megyek, amit veszélyesnek tartok.
Igen, ez lehet.
Ja.
Úgy is tekinthetnél rá, mint egy kiképzésre.
Oké.
- Ez tetszik. - Jó.
Kiképzés? De mire?
Nem is tudom. Mondjuk, lehetnél nemzetközi üzletember.
Mert igazából valami olyasmi vagy, nem?
Nemzetközi üzletember vagy.
Nem igazán gondolok így magamra,
de azt hiszem, tényleg kimerítem a nemzetközi üzletember fogalmát…
elméletileg.
Igen.
Rendben.
- Oké. - Király!
- Mehetsz is. Köszönöm. - Jól van, persze.
- Köszönöm. - Bármikor.
Bassza meg!
- Egek! - Zárva van az ajtó.
- Nem hiszem el! - Zárva van a rohadt ajtó.
- Viccelek. Tényleg. Csak viccelek. - Hé!
- Te mocsok… - Baszd meg!
- Húzz a picsába! - Kijössz?
- Adj… - Adok egy percet.
Adj egy percet!
Összeszedtem a gondolataimat.
Ma beszélek Carmennel.
Ez az! Nézz a szemébe, és vázold fel a szitut!
- Tökre egyetértek. - Kizárt, hogy nemet mondjon erre.
- Kizárt. - Szívességet teszel neki.
Az egyetlen jó válasz, a köszönöm.
És ha ő nem így felel,
akkor az egyetlen jó válasz, hogy: „Menj a faszba!”
Ja. Ha nemet mond, ess neki!
Ess neki!
Nekiesek. Megetetem vele a fogait.
Ha nemet mond, én kicsinálom.
Soha többé nem állok szóba vele.
Ha elutasít, nekem megszűnt létezni.
Elvágom a rohadék torkát.
Komolyan mondom. Kinyírom.
Én nem akarom megölni. Csak mondjon igent!
Nem kell megölnöd. Majd én megölöm.
Uraim, most megosztom önökkel a prezentációmat.
- Hogy érzed magad? - Jól. És te?
Én is.
Helyes.
Mit fogsz csinálni?
Előkészítek neked egy kis hagymát.
Ne, légyszi! Nem kell több hagyma.
Mi az?
Úgy értettem,
mihez fogsz kezdeni
az életben. Mit fogsz dolgozni, vagy ilyesmi?
Hát, én…
passz. Még nem igazán beszéltem róla,
de talán van egy ötletem.
Igen?
Igen.
Megosztod velem? Vagy…
Majd ha megvalósul, jó?
Jó.
Értesz bármihez is?
Bocs. Úgy értem, ezen kívül.
- Nem tudom. - Az jó.
- Igen. - Jó így lépni a munkaerőpiacra.
Hogyan akarsz önéletrajzot írni?
Kellett már igazi önéletrajzot írnod?
Nem, csak leírom, hogy „stressz”.
- Jó, igen. - Ja, így jó?
- És még? - „Bocsi.”
„Bocsi.”
„Segítség.”
Ja, nem is tudom.
Ha ez nem nyűgözi le a népeket…
Nekem tökre bejönne.
Ha ezt olvasnám egy lapon,
azt mondanám: ja, belőled tíz is jöhet.
De nem tudom. Itt mindig lesz neked hely.
- Itt? - Igen.
Köszönöm, séf.
Igen, vagyis nem velem dolgoznál.
- A Beef-ablaknál lennél… - Nem, persze.
- …Ebra felügyelete alatt. - Értem. Igen, jó.
- Ebrával. - Mint mentor.
Igen.
Tudod, mit? Mindjárt jövök. Oké?
Oké.
- Na, mit gondoltok? - Le voltam nyűgözve.
Kurva hosszú.
Jók az adatok. Hosszú, de jó.
Elég fájdalmas. Kurtítsd meg!
Akkor Ayn Rand is kurtítsa meg Az ősforrást?
Ha öt szalvétára írta volna? Ja, kérném, hogy kurtítsa meg.
Nem, ez nem szalvéta. Asztalkendő.
Már mindenféle szakszót kimondtam. Azt sem tudom, miket beszélek.
Nyugi! Felkészülünk,
hogy a motivációk szinkronban legyenek. Nyugi!
- Hé, mi a helyzet? - Mi a helyzet?
Carmen, kérlek!
Akkor kezdjük!
- Egy utazásra indulunk a mágia földjére… - Igen. Azt akarom, hogy csináld.
- Mit? - A franchise-t.
Nem hallgatsz meg?
Nem kell.
Jól van. Ez a hely miattatok olyan, amilyen.
Jó? Mindent bele!
Köszönöm.
Köszönöm, Carmen.
Az egyetlen válasz.
És senki sem esett neki senkinek.
Én megtettem volna.
- A tető okés. - Jó. Igen.
Nyissák meg a csapot!
- Oké. - Remek, köszönjük.
Igen.
Adok egy névjegykártyát. Mondtam, hogy adok egyet.
Oké, hát…
- Elment. - Már megy is.
Remek. Megnyitjátok a csapot?
Jó. Azt hiszem, közelebb vagy. Próbáld ki te!
Igen, csak hát én itt dolgozom, és lenne mit csinálnom,
és te öltöztél vízszerelőnek…
- Igen. Tudom. - Gondoltam, úgy illene.
Én séfnek öltöztem. Te vízszerelőnek.
Tudom. Igen.
Szinte a szakmánknak megfelelően.
- Igen. Tudom. Ja. - Király.
- Köszi. Beszari. - Ja.
- Mit mondtál? - Köszi.
Nem, te… Valami mást mondtál.
Hogy csináld végre?
Nem beszarinak neveztél?
- Mintha… De talán tévedek. - Nem.
- Nem? - Nem? Oké.
- Nem. - Jó.
- Nem, ő a séfünk. - Naná! Én… Ja.
- Nyomi! - Igen.
Séf, megint csináltad.
- Mondtam, hogy nem. Egek! - Ő soha…
- Mi az? - Szomjas vagyok.
Nem tudjuk, működik-e a csap, és kéne egy kis víz.
- Innál? - Igen.
Hagyd csak, majd én!
- Király. Mi? - Menni fog.
- Megnyissam? - Ja, igen.
Jó, megteszem.
Nagyon hálás vagyok nektek,
és főleg, hogy a Berzattók miatt vagytok itt,
de az, hogy itt maradtok velünk, nagyon menő, szóval…
Oké, köszönöm. Tök jó.
Mit köszönsz?
A kis monológodat.
- Klassz volt. - Micsoda?
- Semmi. - Oké.
- Oké. Igen. - Most rögtön nekilátok.
- Oké. - Köszönöm.
Kösz szépen, nyomikám!
Séf, mi…
Séf, ez meg mi volt?
Hé!
- Ismersz egy Peter Clark nevű fazont? - Tessék?
Ismersz egy Peter Clark nevű fazont?
Üzenetet hagyott, hogy az étteremről
akar veled beszélni.
- Miért? - Nem tudom.
Azt mondta, vagy ötször hívott tegnap.
Fogalmam sincs, ki az.
Oké, jó. Gondoltam.
És Stevie elküldte a másik számot, ha esetleg elfelejtetted volna.
Nem felejtettem el.
Felhívtad?
Holnap.
Tényleg elmész?
Nat, nem maradhatok.
Nem is kért rá senki, szívem.
Felhívom Albertet.
Marcus!
Szart se láttál.
Te vagy a rohadék!
- Séf vagyok. - Miért tetted ezt velem?
Egyszer kanálra volt szükségem, hogy megkóstoljak valamit.
Egyet sem találtam, így akkor és ott megesküdtem,
hogy mindig lesz kanalam.
De így a többieknek nem jut.
Nem. Miattuk nem aggódhatunk.
És ha nekem kell egy kanál?
Majd kitalálunk valamit.
Szia, Ebra!
Mi folyik itt?
Ebra?
Te vagy a róka.
Pontosan.
Kitéped a szívem, és eltaposod a padlón.
Bocs, Luca. Össze kell sepernem a szívemet.
Persze.
A padlón hever!
Meglátta a kanalas fiókot, igaz?
Igen.
Ez a légiesség az, ami szerintem igazán…
Ez a vonzó bennük.
Áteresztik a fényt.
Igen, de mennyire! Nem akarsz zsúfolt…
Nem. Úgy értem, a figyelem
középpontjában a szép ételek álljanak!
Javíts ki, ha tévedek, de most a krizantém virágzik, nem?
- De igen. Honnan tudod? - Igen.
- Jól mondtam? - Krizantém?
- „Krizi” is elég.
- Vagy krizi? - Igen. A szakmabeliek nevezik így.
Igen, azt hiszem, így maximalizálhatunk.
Azt lehet.
A tulipán sem rossz, de a krizik…
A krizik… És azok jól bírják.
Elugorhatok egy percre? Máris jövök.
- Persze. Itt leszek. - Köszönöm.
- Séf! - Séf, jól vagy?
Igen, jól.
Vagyis, bakker! Remekül vagyok.
- Te? - Én is.
Klassz!
- Igen, már az elején… - Oké.
…egész éjjel, két törzsvendég, egy eljegyzés.
Idő?
Fél nyolc. Lánykérés vacsora után, és kért egy tárlatvezetést a konyhában.
Oké, Rómeó.
VIP-vendégek?
Igen, három. 5:45, 6:30, és nyolc órakor.
Állat!
Oké, tartsuk a 90 percet asztalonként, jó?
- Igen. Tegnap este jól ment. - Csináljuk újra!
- Oké. - Séf!
Séf!
Még megy. Még mindig megy.
Oké.
- Látod? Ez tökéletes. Igen. - Igen? Tetszik?
- Szia! Hogy állunk? - Szia!
Szinte már jól.
- Most már ennyi is elég. - Igen.
De tartsuk meg a kis adagokat a biztonság kedvéért!
- Jó. Abszolúte, kétségtelenül. - Oké.
- Király! - Tehetek érted valamit?
- Nem, én megvagyok. - Nem?
- Oké. Kösz, séf. - Köszönöm.
Syd!
Mondd!
Fantasztikus voltál tegnap este.
Mind azok voltunk.
- Tina és a kelbimbók? Eszelős volt. - Tudom. Persze.
Marcus az Emlékezz a titánokra-t játszotta.
Igen, szuperek voltak, de te kibaszott király voltál,
én meg csak ülök itt, nézem a számokat,
és általában ez a napom legnehezebb része.
Stresszes. Kellemetlen, és többnyire rettegek tőle.
De ma nem aggódom.
Mert van egy kis ejtőernyőnk?
Mert van kapitányunk.
Tudod, hogy a tegnap este alsó hangon pokoli volt.
Igen, az volt.
De nem is tudom,
ismered az érzést, hogy…
talán pont ott vagy, ahol lenned kell?
Igen.
Ismerem.
Fakkok, gyülekező!
- Séf! - Séf!
- Ott bujkáltok? - Nem, várunk…
- Nem, a jeledre vártunk. - A te jeledre.
- Oké, ma este eljegyzési buli. - Oké.
7:30, 20-as asztal.
A desszert után rögtön feltenné a kérdést, oké?
- Szóval vigyük egy lépéssel tovább, fiúk! - Oké.
Oké, kint lesz a bárpult,
a fények, a hangulat, a virágok.
A hölgy az akvárium halmenhelyén dolgozik.
Oké. Klassz.
Van egy tengeri mintás terítőnk.
- Használhatnánk azt. - Vettem.
Megtörténik,
aztán elvisszük őket a konyhába egy pezsgős pohárköszöntőre.
- Jó. - Oké?
- Rendben. - Lássatok hozzá!
- Séf! - Séf!
Alá kell írnom egy rendelést.
- Mindjárt jövök. - Jó, vettem.
ISMERETLEN HÍVÓ
Halló?
Carmen Berzatto?
Igen, én vagyok.
Itt Peter Clark.
Önt aztán nehéz elérni.
Hétszer is kerestem.
Bocs, miről van szó?
Hol van a rohadt esküvős doboz?
Hé! Valaki lenyúlta a speckó alkalmak dobozát?
Bárcsak látnád ezt a helyet, amigo!
Hé! Mi a baj?
- Semmi. Nincs semmi baj. - Carmen!
Peter Clark volt az.
A csillagos ember.
Máris? A tegnap este után?
Nem volt itt tegnap este.
Mikor volt itt?
Két hónapja.
Emlékszel, amikor a hóesést csináltuk?
A francba, oké! Hűha!
Várj!
Akkor ki volt itt tegnap este?
Egy vendég.
Akarom tudni, mit mondott?
Azt mondta…
Sok mindent mondott. Ő…
Bocs, ő…
Azt mondta, az ételek összességében kivételesek.
És kreatívak.
Azt mondta, tagadhatatlan a tehetségünk.
De?
Van egy fésűkagylós fogás, amit nem tud kiverni a fejéből,
és a vendéglátás csodás volt.
Azt mondta, a hely tele van élettel, mégsem tűnik erőltetettnek.
Csillagot kaptunk?
Kettőt kaptál.
Szóval arra gondoltam, hogy talán…
megvárhatnánk a műszak végét…
Igen, ez logikus.
Tudod, hogy ne kalandozzanak el, és tudjanak…
- Koncentrálni. - Igen.
- Gratulálok! - Köszönöm.
Igen. Igen, ez hatalmas. Én is neked.
Oké.
Megcsináltad.
Minden megvan?
Azt hiszem, igen.
- Kösz a fuvart. - Nincs mit.
Koppenhágában sok embert ismerek, szóval bárhova beajánlhatlak.
Köszönöm. Nagyra értékelem.
Csak le ne égess!
Figyu! Carmy kiszállt,
úgyhogy egyikünknek át kell venni a helyét.
Úgy érted, élet-halál harcot vívunk?
Ja, muszáj lesz.
Gáz lenne, de tutira kinyírnálak.
Nem.
Épp az étterembe tartok, hogy gyakoroljak a szabadnapomon.
Nem lep meg.
A nyomodba sem érek. Máris győztél.
Te megőrültél. Nyomás, szállj fel arra a gépre!
Úgy lesz.
Haver, meg kell hagyni…
a legjobb helyeken dolgoztam már, a legjobb séfekkel.
És…
a The Bear…
mindegyiket lekörözi.
Van benne valami, ami másutt sehol nincs.
Mi az?
A család.
Megyek.
- Szeretlek, haver. - Én is.
- Ne tűnj el! - Jól van.
Nagylány vagyok.
Mondd: „Hajrá, Mackók!”
Igen, anya, mindent elintéztem.
Hajrá, Mackók!
Igen, a tortát is és a lufikat is.
Nem, nem kell nagyobb felhajtás.
Épp elég lesz ennyi felhajtás. Becsszó.
Hamm a lábadat?
Nem. Nem kell DJ, oké? Egyszerű lesz.
Egyáltalán nem. Olyan fura vagy!
Rendben. Én is szeretlek.
Mid van? Mi az ott?
Mi a baj?
Semmi.
A CDC menő titulus.
Hivatalos.
Kemény nő vagy.
Mondtam, hogy az vagyok.
- Nem hazudtál. - Nem kell hazudnom.
Szóval beleüvöltesz mások arcába, és mindenfélével dobálózol?
Jaj, igen. Megváltoztam. Totál pszichopata lettem.
- Hű, de menő! - Ugye?
Igen, király.
És jól is jön.
- Mindent kiadhatok magamból. - Pontosan.
És akkor nem kell a képedbe másznom, és a hátsódon levezetnem.
Látod? Ez az új meló máris kész áldás.
Igen, az.
Gondolod, hogy menni fog?
Tudom, hogy menni fog, bébi.
- Hazudsz! - Látod? Nem akartam, hogy kiakadj.
Már CDC vagyok. Civilizált.
Én nem… Nem akadok ki.
Látod? Most ki hazudik?
Hé!
Te leszel a legjobb CDC.
Nem lódítasz?
Soha.
Puszi.
SZOLGÁLATI KONYHA, HÍVD TONYT
Ez az! Franchise, bébi!
Oda mehetnek a tűzhelyek.
Szeletelő hátul.
Hűtők alul.
Kurvára semmi sincs itt!
Értem. Szellemkonyha. Láthatatlan.
Kvázi itt van, de kurvára nem látod.
Miért vagy ilyen negatív?
Mindig mindent lehúzol. Nagyszerű lesz.
Albert, belevágunk.
Tökéletes.
Azonnal átküldöm
az összes dokumentumot e-mailben.
Tehetek még valamit?
Ahogy akarod.
Nem hazudok. Védekeztem is.
Te jó ég!
Nem árultam el a nevem.
- Ő Moody kuzin. - Moody kuzin.
Oké, itt a következő.
Ronda csaj volt.
De annyira, hogy amikor elment az állatkertbe,
adtak neki egy jegyet a belépéshez…
- és egyet, hogy kiengedjék. - Kiengedjék.
Igen, ő Red bácsi.
Nem, ő a bátyám, Zeke.
- Micsoda? - Ő Zeke.
Nem, ez nem ér. Ők ikrek.
Oké, utolsó.
Lovat, országomat egy lóért!
- Ez nyilván Sir Derek Jacobi. - Helyes.
„Róma a csőcselék. Halált hoz rájuk, és imádni fogják érte.”
- Jó vagy. - Hát…
Mit fogsz ma csinálni?
- Köszönöm. - Köszönöm.
Lássuk csak! Száz éve ez az első szabadnapom.
Szóval, lógok veled, zabálok, amíg kómába nem esem,
és a nap hátralévő részében nem beszélek senkivel.
Tökéletesnek hangzik.
Köszönöm. Egyetértek.
Esküszöm, igyekeztem nem felhozni ezt a témát.
Istenem, hagyd abba!
Miért mosolyogsz így? Hagyd abba!
Oké, elteszem. Oké.
Elteszem.
Csak nagyon büszke vagyok,
és ez a legmenőbb dolog a világon.
És nagyon-nagyon szeretlek.
Elmondtam, amit akartam.
Remek, oké.
- Akkor vége? - Vége.
- Befejezted? - Be.
- Remek. - Soha többé nem hozom fel.
Igazából nincs is mit felhozni.
- Semmi. - Ja.
A legmenőbb a világon.
- Istenem! - Csak tömöm a fejem.
- Normálisan? - Igen.
- Csak fél kézzel.
Oké, ez nem… Úgy érzem, nem boldogulsz.
…KÉT CSILLAGGAL
Amúgy Sue-t több mint egy évtizede ismerem.
- Nagyon kedves. - Igen.
Már eleve ígéretes volt, de hogy beszélsz is vele, az isteni!
Remek nő.
- Nem tudom. - Mit nem tudsz?
Nem tudom. Csak… még sosem csináltam ilyet.
Carmy, gyerekjáték lesz.
Kedves ember vagy, de egyben fura is.
Fura munkád van sok fura, kedvetlen figurával.
Rengeteg jó kis sztorid van.
Amikor megismertem Michelle-t, úgy éreztem, hátrahagyná,
milyen eszelős a család, amikor ismerkedett,
pedig ki kell használni.
Vannak történeteid, traumáid, sötétség és kaják.
- Igen. - Imádni fogják.
Pont fordítva, mint amikor eladod a házad.
A kísértetekkel kell indítani.
Annyit mondhatok, hogy irigykedem. Bár azzal mentem volna, amid neked van!
Az én munkám hétköznapi.
Van egy gyönyörű feleségem. A szüleim egész jó fejek.
Nekem nincs semmim. Te tele vagy kincsekkel.
Jó lesz, haver.
Oké, igen, ez sokat segít. Köszönöm.
Akár mosolyogsz, akár nem, szerintem már nem számít.
- Oké. - Ez egy régimódi dolog.
Rendben.
Megvársz?
- Itt? - Igen.
Igen.
Oké. Köszönöm.
- Sok szerencsét, tesó! Meglesz. - Jó.
Jó napot!
Sue-hoz jöttem.
Oké, hogy hívják?
Carmen Berzatto.
Oké. Szólok neki, hogy itt van.
Rendben. Köszönöm.
- Carmen? - Üdvözlöm!
- Sue. - Üdv, Sue!
- Nagyon örülök. - Én is.
- Üljön le! - Köszönöm.
Nyugodjon meg!
Szóval… ismeri Stevent?
Igen. Steven az unokatestvérem.
Melyik ágon? Anyai? Apai?
Nagy a családom.
Igen, azt hiszem, ezt nehéz elmagyarázni.
Értem. Ilyen nálunk is van.
Azt mondta, ön séf.
Séf voltam.
De nem, már nem vagyok. Igen.
Azt hallottam, elég jó volt.
Elég jó voltam, igen.
Meséljen, milyen!
Olyan, mint a tévében? Ordibálnak, meg miegyéb?
- Olyan is lehet. Igen. - El is hiszem.
Ha éttermes műsorokat nézek,
a végén mindig üvöltök a tévével.
Hogy: „Kussoljatok már!”
- És… - Igen.
- Igen, nem téved. - …figyeljetek!
- Sok a drámázás. - Igen.
Oké, szóval… Carmen. Szólíthatom Carmennek?
Persze. Vagy Carmynak.
Carmy.
Szóval, Carmy! Mi szél hozta ide?
Hát, én…
Én csak… azt hiszem, mindig is tetszett…
tetszett…
Bocsánat. Egy kicsit izgulok.
Nincs miért izgulnia.
Oké.
Igen, bocs, csak…
Azt hiszem, mindig is kerestem valamit, amivel kiélhetem…
a kreativitásomat.
Tudja, nagyon szeretek rajzolni…
Szeretem a művészetet.
Talán ezért fordultam a gasztronómia felé.
Főleg ezért. Mármint szakmailag.
Ostobaságokat hordok össze? Elnézést, ez…
Nem! Mondjon, amit csak akar!
- Oké, köszönöm. - Nincs mit.
- Igen. A családomnak volt egy étterme… - Csodás.
…úgyhogy gyerekként, azt hiszem…
nem is tudom, szerettem…
az ételek színeit.
Hogy hogyan változnak, miközben készülnek, és…
Igen. A férjemmel elmentünk egy étterembe, az Everbe.
Ismeri a helyet?
Igen, ott dolgoztam.
Hát persze.
Kihozták a főételt, vagy inkább prezentálták.
Csak borsót és húst rendeltünk, valami borsós-húsos izét.
És mi… csak bámultuk, és meg is jegyeztük, hogy:
„Még sosem láttam a zöldnek ezt az árnyalatát.”
Olyan…
Élénk volt.
Igen, ez a jó szó rá.
Szóval maga mögött hagyja a főzést.
Ez…
Nagy változás, az biztos.
Van ötlete, hogy mit szeretne elérni, vagy merre indulna tovább?
Igen.
A minap volt egy műszakunk,
ahol minden rosszra fordult.
Már az elején ott volt az időjárás, minden.
- Szóval… rossz volt. Igen. - Sajnálom.
És már éltem át ilyet korábban is.
Az éttermekben előfordul az ilyen.
Alapvetően olyanok,
hogy minden abszolút tarthatatlan bennük.
Ez egy veszélyes szakma.
Idegtépő hivatás.
És… nagyon…
Nagyon nehéz.
Igen, de az akadályok, a nehézségek
adják…
- a sava-borsát. - Igen.
És igazi sikerélményt ad,
ami bár csak egy percig tart, mert aztán
pontosan ugyanazt és ugyanúgy kell csinálni
másnap újabb nehézségek közepette.
És azt hiszem, már régóta…
Bocs, inkább úgy fogalmaznék,
hogy egész idő alatt, amíg ezt csináltam…
Azt hiszem, én csak…
ki akartam húzni a nap végéig.
Csak túl akartam lenni a sok szaron.
Túl akartam…
élni.
És én…
nem akartam megismerni a kollégáimat,
nem akartam törődni velük.
Én csak…
eszközként tekintettem rájuk az életben maradáshoz
a konyhában.
És a minap tényleg
az volt
a legrosszabb műszak, amiben valaha részem volt.
Kész vonatszerencsétlenség volt az egész.
És nem a személyzet…
hanem a körülmények miatt.
És…
tudom, hogy ha én lettem volna
a főnök…
ha én lettem volna a főszakács, csak…
rontottam volna rajta.
Túléltem volna, de…
Kellemetlenné tettem volna,
mert a munka ezt váltotta ki belőlem.
Engedtem, hogy ez elhatalmasodjon rajtam,
mert legtöbbször
annyi minden zajlik a fejemben…
mert sokszor
az agyamban orbitális káosz van, és…
Ebben a műszakban…
mindenki odatette magát.
Igen, és mindenki igyekezett,
és mindenkiből annyi szeretet áradt,
hogy nem úgy érződött…
mintha egy ember próbált volna túlélni.
Olyan volt, mintha egy csapat támogatta volna egymást,
és próbálta egymást segíteni.
És…
bármennyire is eszelőssé vált, márpedig nem is kicsit,
és bármennyire is elfajulhatott volna…
végül nem maradtunk alul…
És csak…
Végignézhettem, ahogy mindenki a topon teljesít.
Ez…
fantasztikus volt.
Mert bár sokat szívtunk,
sosem éreztem még magam ilyen jól.
Oké.
Hűha, ez…
amikor megkérdeztem, úgy értettem,
hogy itt mit szeretne elérni, vagy felfedezni…
Sajnálom.
…gyakornokként egy építészirodánál, de…
Igen, sajnálom.
Jól van?
Igen.
NINCSENEK HATÁROK
KOPPENHÁGA
Tudom, hogy ma van a szülinapod.
Hahó!
Jó? Csak meg akarom mutatni neked, hol dolgozom,
aztán csinálunk valami jót, rendben?
- Megegyeztünk? - Meg.
Oké.
De előre szólok, hogy a munkahelyem, az éttermem, nagyon komoly ám.
Vili? Nagyon flancos. Vérprofi.
Szóval semmi kuncogás!
- Mint Carmy bácsi? - Nem vicc. Tessék?
Olyan komoly, mint Carmy bácsi?
Pont… Pontosan, mint Carmy bácsi, igen.
Oké-zsoké. Fordulj jobbra!
Máris a konyhában vagy.
Ezt nézd! Várj, nézd! Ezt itt.
Várj! Itt készítik a desszerteket.
- Ehhez mit szólsz? - Oké.
Szívem, a fal túloldalán van egy kapcsoló.
Felkapcsolnád azt nekem?
Köszönöm.
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, Eva
Boldog szülinapot
Fújd el!
Ez az!
Gyerekek! Gyertek!
Tessék!
Mi ez?
Minden, ami kellhet az utazáshoz.
Csak egyszer repültem külföldre,
és mélységesen utáltam.
Szóval itt van minden, ami segített, vagy ami hiányzott.
Hányinger elleni bogyó, egy másik, ha megfájdulna a fejed,
egy harmadik a gyomrodra,
és pezsgőtabletta, ha nem fáj,
de tudod… puffadsz.
És egy fél Xanax. Több nem is kell.
Oké.
Füldugó, ha esetleg pattogna a füled
felszálláskor.
- És vitamin? - Vitamin.
Az oda- és a visszaútra.
- Köszönöm, séf. - Nincs mit.
Fogalmad sincs, baszd meg!
Fogalmad sincs!
- Torta! - Kéred az első szeletet?
Kéred?
Rendben, respekt.
Remek, oké. Felvágjuk…
- Csak szólj, és lemondom az utat! - Mi?
A konferencia négy nap,
de több mint egy nap az odaút, több mint egy nap vissza,
plusz az időeltolódás, szóval simán lehet, hogy veszítek egy napot.
Ráadásul van egy nindzsamúzeum Tokióban,
amire rászánnék egy napot.
Nem szívesen hagylak itt titeket.
Értem.
De megoldjuk,
és ezt neked köszönhetjük.
Szuper lesz. Jól fogod érezni magad.
Szerintem is. Köszönöm.
Oké, mekkorát kérsz?
- Hozzak neked valamit? - Igen.
Oké.
- Matricákat. - Matricákat.
És édességet. Bármit, ami fura ízű.
- Fura ízű édességet. - Igen,
- vagy limitált kiadásúakat. - Oké, limitált kiadás.
Igen, és ha készítesz fotófülkés képet,
akkor nekem adod azt, amin az arcod olyan…
- Jó. - Király.
Kapsz mellé egy szamurájkardot is.
Köszönöm.
IGAZAD VOLT CLAIRE MEDVÉVEL KAPCSOLATBAN
MA TE JÁRSZ A FEJEMBEN KÉZBESÍTÉS SIKERTELEN
MINDEN RENDBEN KÉZBESÍTÉS SIKERTELEN
SZÓSZ - BORSÓKACS - WAGYU ÚJBORSÓ - SPENÓTPÜRÉ
SAVANYÍTOTT MUSTÁR
Vaníliás.
A gyertyát apa intézi.
Ne!
Száguldunk.
Hűha!
Te jó ég! Megvan.
Senki sem nyúlt bele? Tényleg?
- Igen. - Ízlik?
- Felvágom, és tányérra teszem. - Jó. Oké.
- Lehet, hogy leejtem… - Csak rajta!
- Tessék, szívem. - Ez az!
- Igen. - A sarkát kérem!
Igen, nem. A gyerekeké a sarok.
A felnőtteké a közepe. Ez a szabály.
A MACKÓ
De az a legjobb rész.
Oké, mekkora szeletet kérsz?
Jó nagyot. Ne sajnáld! Elbírok egy naggyal.
A sarkát kéred, vagy…
Valaki vegye el, különben lecsapok rá!
Vaníliás.
Hány éves lettél? Jó sok gyertyád van.
- Ötven. - Ötven! Gratula!
Oké.
Emily, anya azt mondta, cukrot ne.
Bocsi. Meg van kötve a kezem.
- Syd! - Jaj, várjatok! Az ajándékok!
Oké, senki nem segít.
- Egyedül szeletelem. - Én segítek.
- Nem is tudom. Nem valami éles a kés. - Kérsz másikat?
Hisz ez a te dolgod!
- Ne már! - Megy ez.
Legalább adogasd a tányérokat!
Duplázzunk!
Ketten. Rajta!
Oké, lássuk!
Tiéd a következő szelet.
Megyek… körbemegyek.
Ebbe az irányba megyek, jó?
A feliratot fordította: Császár Hédi